АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Виниченко Л.М.
№22-ц/796/6790/2016 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарі: Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Боровського Максима Євгеновича на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 березня 2016 року про скасування рішення третейського суду по справі за заявою ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 квітня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просив скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 2235/15 від 20.04.2015 року та вирішити питання судового збору.

В мотивування вимог посилався на те, що третейський суд постановив рішення у справі, яка йому не підвідомча, відповідно до положення п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», оскільки спір виник щодо заборгованості за кредитом, він є споживачем послуг банку, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Крім того, банком було пропущено строк позовної давності.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 березня 2016 року заяву ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 квітня 2015 року по справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 квітня 2015 року по справі № 2235/14 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасовано.

Стягнуто з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 609 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ПАТ «Укрсоцбанк» - Боровський М.Є.подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалу суду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що боржники у даній справі навіть не просять суд захистити їх права.

Крім того, у п.14 ст.6 Закону України «Про третейські суди» йдеться про заборону третейським судам розглядати справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Права споживачів та способи їх захисту (відновлення) передбачені у розділі II Закону України «Про захист прав споживачів», проте серед них немає такого способу захисту прав споживача, як стягнення з нього заборгованості за договором кредиту на підставі рішення суду за позовом банку до позичальника.

Вважає, що спір за позовом банку до споживача про стягнення кредитної заборгованості має на меті у порядку погодженому сторонами притягнути позичальника до відповідальності за порушення договірних зобов'язань, тому такий спір не є спором щодо захисту прав споживачів.

Також зазначив, що кредитний договір є правочином укладеним за власною згодою сторін згідно ст.627 ЦК України, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Тобто, Верховний Суд України аналізував зовсім інше третейське застереження, у іншому кредитному договорі, укладеному між іншими сторонами. Відтак, правовідносини у справі №6-856цс15 не можуть бути аналогічними тим, які склались між банком та боржником у даній справі.

Зазначає, що спори про стягнення заборгованості з поручителя на користь банку не виключені з компетенції третейських судів, а тому відсутні підстави звільняти поручителів від відповідальності за судовим рішенням.

Сума заборгованості за оскаржуваним третейським рішенням у даній справі встановлена у гривні, а не у доларах США. Відповідно до договору про внесення змін № 2 до додаткової угоди № 2 від 01.10.2008 року валюту кредиту було переведено у гривню.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ «Укрсоцбанк» апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення представника ПАТ «Укрсоцбанк», перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву та скасовуючи рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині скасування рішення третейського суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11.06.2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір №08-9981001-К відповідно до умов якого позичальнику було надано грошові кошти 33000 доларів США зі сплатою 13,5% річних та комісій в розмірі та в порядку визначеному у додатку 1 до кредитного договору на строк до 10.06.2023 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 11.06.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №08-9981001-К відповідно до умов якого ОСОБА_3, як поручитель зобов'язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.04.2015 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту у сумі 54 569,49 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку складає 821 620,83 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» третейський збір у розмірі 8616,21 грн.

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Одним зі способів захисту прав суб'єктів цивільних правовідносин є звернення до третейських судів, що передбачено статтею 17 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає із цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Отже, на час ухвалення рішення Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Наведене дає підстави для висновку про те, що положення п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту.

Розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про третейські суди» передбачено, що після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, про те що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання цього договору, відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

У справі, яка переглядається, рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків ухвалено 20 квітня 2015 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону України «Про третейські суди».

Оскільки вказане рішення третейського суду ухвалено після внесення змін до Закону України «Про третейські суди», а ОСОБА_2 є споживачем послуг банку, спір виник щодо стягнення з нього заборгованості за споживчим кредитом, то в силу положень п.14 ч.1 ст.6Закону України «Про третейські суди» розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про третейські суди» така справа в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з боржника - споживача третейському суду не підвідомча.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 04.11.2015 року у справі №6-2074цс15, від 03.02.2016 року у справі №6-2630цс15, від 11.11. 2015 року у справа № 6-1716цс15, від 27.01.2016 року у справі №6-2712цс15, від 02.09.2015 року у справі №6-856цс15, від 20.05.2015 року у справі №6-64цс15, від 18.11.2015 року у справі №6-187цс15, від 16.03.2016 року у справі №6-2693цс15, від 27.01.2016 року у справі №6-2892цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК Українимають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права виходив суд першої інстанції в частині задоволення заяви про скасування рішення третейського суду відносно ОСОБА_2

Висновки суду в цій частині ухвали відповідають вимогам закону та обставинам справи, а тому колегія суддів не вбачає підстав до задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки кредит позичальнику ОСОБА_2 надавався в іноземній валюті, а тому рішення третейського суду підлягає скасуванню в частині поручителя ОСОБА_3 з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.389-1 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Разом з тим, заявник ОСОБА_2 не є особоою в розумінні ч.2 ст.3 ЦПК України, якій надано право звертатися до суду в інтересах відповідача ОСОБА_3

Суд першої інстанції скасовуючи рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 2235/14 від 20 квітня 2015 року вказаним обставинам не надав відповідної правової оцінки.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав до скасування рішення третейського суду в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3, оскільки у даному правовому спорі поручитель, ОСОБА_3 не є споживачем банківських послуг у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а тому положення цього Закону на правовідносини, які виникли між банком та поручителем не поширюється і такий спір підвідомчий третейському суду.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 019.01.2016 року у справі №6-2767ц15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК Українимає враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже правових підстав до скасування рішення третейського суду в частині стягнення з поручителя ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором та третейського збору у суду не було.

Виходячи з наведеного, ухвала суду першої інстанції про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 2235/14 від 20 квітня 2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 54569 доларів США 49 центів, що за офіційним курсом Національного банку України на дату проведення розрахунку складає 821 620 грн. 83 коп. та третейського збору в розмірі 8616 грн. 21 коп. підлягає скасуванню х постановленням нової ухвали про відмову в задоволені заяви в цій частині.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Боровського Максима Євгеновича задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04 березня 2016 року проскасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 2235/14 від 20 квітня 2015 рокув частині задоволених позовних вимог публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитнимдоговором в розмірі 54569,49 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на дату проведення розрахунку складає 821 620 грн. 83 коп. та третейського зборув розмірі 8616 грн. 21 коп. скасувати та постановити в цій частині нову ухвалу наступного змісту.

В задоволенні заяви ОСОБА_2про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у справі № 2235/14 від 20 квітня 2015 року в частині стягненняз ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитнимдоговором та третейського збору - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користьпублічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір в розмірі 689 грн.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді