АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/4812/16-ц
Провадження № 22-ц/792/2040/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Карпусь С.А., Федорової Н.О.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю позивача ОСОБА_1,

його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 серпня 2016 року,

встановила:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільно майна.

ОСОБА_1 зазначив, що з 20 серпня 2013 року він проживав з ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу та вів з нею спільне господарство, а 8 лютого 2014 року сторони зареєстрували шлюб. Незадовго до цього, 29 січня 2014 року, вони придбали автомобіль HYUNDAI Elantra, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який був зареєстрований на імя відповідачки. На придбання автомобіля сторони витратили спільні кошти, частину з яких сплачено ними за рахунок одержаного ОСОБА_3 кредиту, разом із тим, у подальшому позивач спільно з дружиною погашав цей кредит. На даний час відповідачка не визнає його права на автомобіль і переховує його.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь вартість ? частки автомобіля HYUNDAI Elantra, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 270 000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 серпня 2016 року відмовлено в позові та скасовано вжитий судом захід забезпечення позову.

Суд виходив з того, що ОСОБА_3 придбала автомобіль до реєстрації шлюбу з відповідачем за особисті кошти, тому цей автомобіль є її особистою приватною власністю та не підлягає поділу, а ОСОБА_1 не довів, що до реєстрації шлюбу сторони проживали однією сімєю і він ніс витрати на придбання автомобіля.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідачка ОСОБА_3, яка в установленому порядку оповіщена про час і місце судового засідання, до суду не зявилася. Від ОСОБА_3 до апеляційного суду надійшли письмове заперечення проти апеляційної скарги та заява про розгляд справи без її участі.

Заслухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що з 8 лютого 2014 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі заочного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 березня 2016 року. Сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки-рахунку товариства з обмеженою відповідальністю «Ореон-Трейд» від 28 січня 2014 року № 334353 ОСОБА_3 придбала автомобіль HYUNDAI Elantra, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

29 січня 2014 року ОСОБА_3 одержала у публічного акціонерного товариства «Юнекс Банк» кредит для оплати вартості автомобіля у розмірі 140 000 грн. на строк до 29 січня 2019 року. До 13 січня 2016 року ОСОБА_3 виконала усі зобовязання за вказаним кредитним договором.

Зазначені обставини визнані сторонами, підтверджуються наявними у справі письмовими доказами та показаннями свідків.

Частинами 1 і 2 статті 21 СК України встановлено, що шлюбом є союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Як передбачено ч.ч. 1, 4 ст. 368 ЦК України, спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обовязків, зокрема права спільної сумісної власності.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сімєю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обовязків.

Для цього необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї.

Отже, особам, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обовязків, зясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені Верховним Судом України в постановах від 12 грудня 2012 року (справа № 6-148цс12) і від 8 червня 2016 року (справа № 6-2253цс15), які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У справі відсутні належні докази, що до реєстрації шлюбу, зокрема на час придбання сторонами автомобіля, вони проживали однією сімєю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили спільні витрати та придбавали інше майно в інтересах сімї.

Заперечуючи дані обставини, ОСОБА_3 зазначила, що вона стала проживати спільно з ОСОБА_1 за декілька днів до одруження. Натомість, показання свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 достовірно не підтверджують існування до цього часу між сторонами відносин, які притаманні подружжю. Показання вказаних свідків є неконкретними, тому суд першої інстанції правомірно не взяв їх до уваги.

Ті обставини, що у вересні 2013 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 спільно відпочивали за кордоном і підтримували близькі стосунки, внаслідок чого відповідачка завагітніла, обєктивно не свідчать про існування між ними сімейних відносин.

В суді ОСОБА_1 і ОСОБА_3 визнали, що автомобіль був придбаний останньою за 180 000 грн., що еквівалентно 22 500 доларам США.

Із виписки за картковим рахунком клієнта (а.с. 52-53) слідує, що 29 січня 2014 року ОСОБА_3 зняла з особистого банківського рахунку 5900 доларів США для сплати першого внеску за автомобіль у розмірі 40 000 грн. У той же день остання одержала в банку 140 000 грн. кредиту (а.с. 93-96). Ці письмові докази вказують на те, що на придбання автомобіля ОСОБА_3 витратила особисті кошти, натомість, позивач не довів своєї фінансової участі у придбанні транспортного засобу.

Те, що ОСОБА_1 ніс витрати на реєстрацію автомобіля, його технічне обслуговування та повернення кредиту не давали суду першої інстанції підстави для висновку про набуття позивачем права власності на спірний автомобіль.

Оцінивши в сукупності докази у справі, суд першої інстанції правомірно керувався тим, що позов ОСОБА_1 є необґрунтований і не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують указаного висновку суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_7

Судді: /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 48