31.05.2016 Справа № 756/1975/16-ц
Унікальний № 756/1975/16-ц
Справа № 2/756/2474/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Васалатія К.А.

при секретарі Івченко В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ „УкрСиббанк", ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання правочину недійсним, посилаючись на те, що 16.05.2008 р. між відповідачем - АКіБ «УкрСиббанк», (на даний час ПАТ «УкрСиббанк») та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0. У відповідності до якого банк - відповідач надав, а позичальник - позивач отримав кредит в іноземній валюті в сумі 35300 дол. США, що дорівнює 178265 грн. та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 1.3.1 договору відповідачем - банком встановлено позивачу відсоткову ставку за користування кредитом у розмірі 13,50% річних.

Як вказує позивач, у відповідності до п. 2.1 договору, у забезпечення виконання зобов'язань про надання споживчого кредиту та заставу автомобілю «Хюндай-Санта Фе» д/н НОМЕР_1. 06.02.2009 р. між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу автомобілю № 0 від 16.05.2008 р., якою було внесено зміни до умов кредитування, а саме: змінено кінцевий термін виконання зобов'язання з 18.05.2015 р, на 18.05.2017 р. та змінено графік погашення заборгованості. При цьому розмір відсотків за користування кредитом встановлений в п. 1.3.1 Кредитного договору становить 13,50% річних. Штрафні ж санкції передбачені цим же пунктом кредитного договору складають процентну ставку в розмірі збільшеному вдвічі від діючої ставки, вказаної в п. 1.3.1, що (на думку позивача) складає 27 % річних. Вважає, що банк має право встановлювати штрафні санкції в розмірі, не більше 50% від вартості продукту, а максимальна сума штрафу має бути 6,75%.

Тому позивач просить суд визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту та заставу автомобіля № 0 від 16.05.2008 р. укладений між ним та ПАТ „УкрСиббанк".

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечив у повному обсязі та просить суд відмовити в позові надавши суду свої пояснення та заперечення.

Представник 3 особи - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» також у судовому засіданні даний позов заперечив та надав суду письмові заперечення.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши всі докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступати від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Так судом встановлено, що дійсно 16.05.2008 р. між відповідачем - АКіБ «УкрСиббанк», (на даний час ПАТ «УкрСиббанк») та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0. У відповідності до якого банк - відповідач надав, а позичальник - позивач отримав кредит в іноземній валюті в сумі 35300 дол. США, що дорівнює 178265 грн. та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 1.3.1 договору відповідачем - банком встановлено позивачу відсоткову ставку за користування кредитом у розмірі 13,50% річних.

У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як з'ясував суд, (і даний факт представник позивача даний факт і не підтвердив) 20.04.2015 р. між відповідачем - ПАТ „УкрСиббанк" та 3 особою - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено договір факторингу № 17, у відповідності до якого право грошової вимоги зо договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 16.05.2008 р., який було укладено між позивачем та відповідачем.

Згідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні може відбуватись шляхом відступлення права вимоги на підставі правочину протягом всього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору, або якщо це не заборонено законом.

Згідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України відповідач може заперечувати проти позову, посилаючись на незаконність вимог позивача, їх необґрунтованість, відсутність у позивача права па звернення до суду або наявність перешкод у відкритті провадження у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У відповідності до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Як зазначено у п. 7 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

За змістом ст. 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до ст. 11 ЦПК України.

Як вже зазначалось, належних та допустимих доказів на підтвердження факту суперечності кредитного договору актам цивільного законодавства матеріали справи не містять. При цьому, власне недбальство, незнання закону або неправильне його тлумачення не можуть бути підставами для визнання правочину недійсним. Окрім того, невиконання умов такого договору також не є підставою для його недійсності, а може мати інші правові наслідки.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позову ОСОБА_1, оскільки його позовні вимоги є необґрунтованими, а вищезазначений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, що був укладений між сторонами, відповідає усім вимогам чинного законодавства України, що застосовуються при укладанні такого роду договору.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6, 234, 236, 627, 629, 638 ЦК України, ст. 3, 10, 57, 60, 169, 208, 209, ст. 212-215, ст. 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 про визнання договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 16.05.2008 р недійсними - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Васалатій К.А.