Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Попович О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3 про повернення надмірно сплаченого судового збору у справі за позовом ОСОБА_3 до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, Національної академії наук України, треті особи: об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Науковець», ОСОБА_5, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним ордера на квартиру

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03 липня 2014 року, у задоволенні заяви ОСОБА_3 про повернення надмірно сплаченого судового збору за подання клопотання про залучення доказів та витребування інформації відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та постановити нову ухвалу про задоволення заяви.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає чатковому задоволенню.

За ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2013 року у позові відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 листопада 2013 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва залишено без змін.

23 травня 2012 року представником позивача подано клопотання про залучення доказів та витребування інформації, до якого додано квитанцію про оплату судового збору у розмірі 109, 40 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2012 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.

22 січня 2014 року представник позивача звернувся до суду із заявою про повернення йому надмірно сплаченого судового збору за подання клопотання прозалучення доказів та витребування інформації.

Суд першої інстанції відмовив у поверненні спірної суми, мотивуючи висновки тим, що після зарахування державного мита до бюджету, яке заявник просить повернути, минуло більше одного року.

Апеляційний суд погодився із відсутністю підстав для повернення судового збору позивачу, зазначаючи, що клопотання представника позивача про витребування доказів вирішено ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2012 року шляхом його задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 2 ЦПК України, правильним при вирішенні питання щодо повернення судового збору, внесеного до бюджету 23 травня 2012 року, є застосування Закону України «Про судовий збір», який набрав чинності з 1 листопада 2011 року, у редакції станом на 23 травня 2012 року - для вирішення питання про наявність підстав для повернення судового збору, у редакції станом на 22 січня 2014 року - для визначення порядку повернення судового збору у разі задоволення заяви.

Законом України «Про судовий збір» не передбачено граничного терміну повернення сплаченої суми судового збору, що судом першої інстанції не враховано внаслідок неправильного застосування до вирішення спірного питання Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито».

Підпунктом 13 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції станом на 23 травня 2012 року) передбачаєтьсясправляння судового збору за подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, сплата судового збору у випадку, передбаченому підпунктом 13 пункту 1 частини другоїстатті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду заяви про забезпечення доказів здійснюється лише за умови, що така заява розглядається у процесуальному порядку, визначеному статтею 135 ЦПК, а не за подання клопотань про витребування доказів (виклик до суду свідків, призначення експертизи, витребування письмових чи речових доказів тощо), які розглядаються відповідно до статті 130 ЦПК у попередньому судовому засіданні чи статті 168 ЦПК у судовому засіданні.

Зі змісту клопотання про залучення доказів та витребування інформації вбачається, що заявник просив витребувати у Київському МБТІ копію інвентаризаційної справи, інформацію про власників, балансоутримувачів та користувачів спірного приміщення, іншу документацію на підтвердження статусу майна; витребувати у відповідача Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації інформацію та документи, які він позбавлений можливості отримати у встановленому законом порядку.

Таким чином, клопотання про залучення доказів та витребування інформації заявлялося ОСОБА_3 у порядку забезпечення доказів, визначеному ст. ст. 133, 135, 137ЦПК України, а тому мало оплачуватися судовим збором.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з

повторним неприбуттям позивача або за його клопотанням); 5) закриття провадження у справі.

У випадках, встановлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Враховуючи те, що клопотання ОСОБА_3 про витребування доказів задоволено ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2012 року (процесуальна дія, на виконання якої сплачено судовий збір, вчинена), підстави для повернення заявнику судового збору у повному обсязі відсутні.

Разом з тим, не можна погодитися із висновками апеляційного суду про те, що не мала місця сплата заявником судового збору у більшому розмірі, ніж встановленопідпунктом 13 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2012 року відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік», при поданні клопотання про витребування доказів необхідно було сплатити 107, 30 грн.

Таким чином, внаслідок сплати заявником 109, 40 грн відбулося надмірне зарахування суми судового збору до бюджету.

Визначивши судовий збір за подачу клопотання про витребування доказів у розмірі від мінімальної заробітної плати станом на 01 квітня 2012 року, апеляційний суд не врахував зміст вимог ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 342 ЦПК України ухвали суду першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з передачею питання про повернення надміру сплаченого судового збору на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 липня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про повернення надміру сплаченого судового збору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович