АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Волошин В.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора «Шулявка» Шевченківського району», Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального концерну «Центр комунального сервісу» Шевченківського районного сервісного центру по роботі зі споживачами, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Карташова Анна Сергіївна, Державна реєстраційна служба України, про визнання права користування жилим приміщенням, визнання наймачем за договором найму жилого приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А

У вересні 2015 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання права користування жилим приміщенням, визнання наймачем за договором найму жилого приміщення.

У мотивування вимог посилалася на те, що у 2008 році на підставі договору найму житлового приміщення, укладеного згідно Ордеру №03546 серії Б від 25.11.2008 року, її померлий чоловік ОСОБА_4 набув права користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

У квітні 2014 року ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилася спадщина. Єдиним спадкоємцем спадкового майна є вона як дружина померлого.

Так, вона постійно проживала з наймачем за його згодою за адресою: АДРЕСА_1, оскільки не мала іншого житла. Вони вели спільне господарство та бюджет, з якого йшли витрати на комунальні послуги, поточний ремонт, придбання предметів побуту, харчування тощо.

Оплата за комунальні послуги проводиться нею дотепер, так як вона проживає в квартирі та користується послугами комунальних послуг. Також, за даною адресою отримує поштову кореспонденцію.

На даний час за адресою: АДРЕСА_1, ніхто не зареєстрований, проживає лише вона, як дружина померлого.

Вона вселилася до спірного житла зі згоди наймача, як дружина, як член сімўї, і тому набула рівного з померлим чоловіком права користування цим приміщенням.

З урахуванням наведеного просила суд визнати за нею, дружиною померлого наймача, право користування жилим приміщенням за адресою:АДРЕСА_1, та визнати її наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року позов ОСОБА_2 до Київської міської ради, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора «Шулявка» Шевченківського району», Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального концерну «Центр комунального сервісу» Шевченківського районного сервісного центру по роботі зі споживачами, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Карташова Анна Сергіївна, Державна реєстраційна служба України, про визнання права користування жилим приміщенням, визнання наймачем за договором найму жилого приміщення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вона постійно проживала з наймачем, її чоловіком ОСОБА_4, за адресою: АДРЕСА_1. Подружжя проживало за даною адресою як члени сімўї, вели спільне господарство та бюджет, з якого йшли витрати на комунальні послуги, поточний ремонт, придбання предметів побуту, харчування тощо. Позивач надалі продовжує проживати у спірній квартирі, сплачувати комунальні послуги та отримувати кореспонденцію за даною адресою. Крім того, у неї відсутнє право власності на будь-яке нерухоме майно.

Також посилається, що на даний час у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, ніхто не зареєстрований, проживає лише вона і вселилася в квартиру зі згоди наймача, як дружина, як член його сімўї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції підставно виходив з того, що такі вимоги не ґрунтуються на законі.

Судом встановлено, що кв. 5, кім. 23, по вул. Г.Тимофєєвої, 15, у м. Києві належить до комунальної власності громади міста Києві, неприватизована та перебуває на балансі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва».

На підставі розпорядження голови Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 03 листопада 2008 року №1596 25 листопада 2008 року ОСОБА_4 з сім'єю одна особа видано ордер №03546 серії Б на право зайняття жилого приміщення жилою площею 17,5 кв.м, яке складається з однієї кімнати в комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 8)

Згідно довідки форми №3 від 26.08.2015 року, виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрована особа - ОСОБА_6 (а.с. 16)

09 квітня 1983 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 від 09.04.1983 року. (а.с. 26)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що в свою чергу підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 07.07.2015 року. (а.с. 21)

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 посилалася, що вона постійно проживала з наймачем, її чоловіком ОСОБА_4, за адресою: АДРЕСА_1, як члени сімўї, вели спільне господарство та бюджет, з якого йшли витрати на комунальні послуги, поточний ремонт, придбання предметів побуту, харчування тощо. Вона надалі продовжує проживати у спірній квартирі, сплачувати комунальні послуги та отримувати кореспонденцію за даною адресою.

Згідно Акту від 10.05.2016 року, складеного працівниками ВОП «Шулявка», ОСОБА_2 проживає у АДРЕСА_1. (а.с. 142)

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

У ч. 1, 2 ст. 64 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

За приписами ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 Постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Згідно із ч. 1 ст. 106 ЖК Української РСР повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, не зареєстрована. (а.с. 16, 140)

Як вірно зазначено судом першої інстанції, ОСОБА_2 не надано доказів, що ОСОБА_4 звертався у відповідні органи з заявою про реєстрацію в своїй кімнаті будь-яких осіб, в тому числі позивача.

Із копії паспорта ОСОБА_2 вбачається, що остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. (а.с. 30)

Наведене вище підтвердив представник позивача у суді першої інстанції. При цьому також зазначив, що апелянт має право користування квартирою АДРЕСА_2

З пояснень представника позивача у суді апеляційної інстанції також встановлено, що з жовтня 2000 року ОСОБА_2 була зареєстрована в квартирі готельного типу АДРЕСА_3 В цій квартирі вона використала своє право на її приватизацію разом з трьома синами.

У зв'язку з перебуванням на квартирному обліку їй з трьома синами була надана також двокімнатна квартира АДРЕСА_2. Зазначена квартира не приватизована. Ордер видано на ім'я ОСОБА_2 і з нею укладено договір найму жилого приміщення.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_2 державою у найм надано житло з урахуванням приватизованих часток її та трьох її синів.

Заявляючи позов про визнання за нею права користування спірною кімнатою №23, позивач порушує таким чином питання про передачу їй у найм ще одне житлове приміщення за умови наявності в неї права користуванні житлом за місцем реєстрації, що суперечить нормами житлового законодавства.

Крім того, позивач не надала доказів і того, що вона будучи членом сім'ї наймача в силу закону, проживала в спірній кімнаті до смерті чоловіка.

Представник Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації пояснив, що в кімнату свого чоловіка ОСОБА_2 вселилися після його смерті та після цього звернулася в житловий орган з заявою про складання акту про її проживання в квартирі. До того часу, питання про її реєстрацію за місцем проживання свого чоловіка вона не порушувала.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Всі ці доводи були предметом судового дослідження і суд дав їм оцінку.

Отже, рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва