Справа № 127/3829/16-ц Провадження № 22-ц/772/2458/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 39 Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого-судді Нікушина В.П.,

суддів Вавшка В.С., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Вінницької міської ради, за участю в якості третьої особи без самостійних вимог - Другої Вінницької державної нотаріальної контори про встановлення факту володіння будівлею та земельною ділянкою, визнання права власності, за апеляційною скаргою Вінницької міської ради на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2016 року, ухвалене по даній справі,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з вказаним позовом до Вінницької міської ради.

Мотивуючи позовні вимоги вона посилалась на те, що 09 вересня 2014 року помер її батько ОСОБА_3. Спадкоємцями за законом після його смерті були вона - ОСОБА_2 та її брат ОСОБА_4, який 02.12.2014 року від спадщини відмовився.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входив будинок по вул. Привокзальній, 170 у м. Вінниці та земельна ділянка площею 1004 кв. м., розташована за цією ж адресою.

В межах визначеного законом строку вона звернулась до нотаріуса про видачу свідоцтва на право власності на спадкове майно, у видачі якого державним нотаріусом 05.11.2015 року було відмовлено з причин того, що вказане майно не зареєстровано в державному реєстрі речових прав.

29 червня 1965 року спадкодавцеві Вінницьким відділом комунального господарства було видане свідоцтво про право особистої власності на будинок по вул. Привокзальній, 142( в подальшому змінений на номер 170).

30 березня 1995 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради прийнято рішення №211 про передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1004 кв. м. по вул. Привокзальній, 170 у м. Вінниці.

В звязку з неможливістю реалізації своїх спадкових справ ОСОБА_2 звернулась в суд з вказаним позовом і просила встановити той факт, що спадкове майно будинок та земельна ділянка перебували у володінні покійного ОСОБА_3 і про визнання за нею права власності на спадкове майно, як спадкоємцем першої черги за законом.

Рішенням суду першої інстанції позовні вимоги задоволені повністю, проте з таким рішенням не погодилась Вінницька міська рада і оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ставиться питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову через неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження доводів апеляційної скарги наведені обставини про те, що суд, визнаючи за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку та домоволодіння, що залишились після смерті ОСОБА_3, залишив поза увагою той факт, що на вказані обєкти нерухомості сам спадкодавець не набув права власності.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, представника Вінницької міської ради, ОСОБА_2 та її представника, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах вимог апеляційної скарги, дійшла наступного висновку.

Обставини апеляційної скарги, щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що регулюють спадкові правовідносини та правовідносини, повязані з набуттям права власності на обєкти нерухомості, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Встановлено, що 09 вересня 2014 року помер ОСОБА_3 за його життя в його власності перебував житловий будинок №142 по вул. Привокзалній у м. Вінниці згідно свідоцтва про право особистої власності на будівлю №375 від 29 червня 1965 року, виданого на підставі рішення №1/10 виконавчого комітету Вінницької міської ради від 12 січня 1965 року. 04.06.1987 року цим же виконавчим комітетом будинку був присвоєний номер 170.

30 березня 1995 року за рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №211 ОСОБА_3 була передана у власність земельна ділянка площею 1004 кв. м. за тією ж адресою находження будинку.

Визнаючи за ОСОБА_2 право власності на вказане нерухоме майно в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції виходив із того, що спадкодавець набув на нього право власності відповідно до законодавства, яке діяло на час його набуття і яке не передбачало реєстрацію права власності на нерухоме майно. Такі висновки суду відповідають фактичним обставинам справи. Спадкодавець отримав свідоцтво про право власності на будинок у 1965 року. Діючий на той час Цивільний кодекс в редакції 1963 року не повязував виникнення права власності на нерухоме майно з його реєстрацією.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що спадкодавець не набув права власності на спірний будинок є безпідставними.

Разом з цим, вирішуючи питання про визнання права власності за позивачкою на будинок та господарські будівлі, суд залишив поза увагою ряд істотних обставин. Згідно витягу із інвентарної справи до складу домоволодіння по вул. Привокзальній, 170 у м. Вінниці входили і самовільні будівлі гараж під літерою «Г» та сарай під літерою «Г-1».

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. На вказані споруди не було набуте право і самим спадкодавцем. А тому, слідуючи розясненням п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №7 від 30.05.2008 року спадкоємці не успадковують сам обєкт самочинного будівництва, а лише будівельні матеріали використані при його будівництві. Визнаючи за позивачем право власності на ці самовільні будівлі, суд першої інстанції припустив помилки.

Не може залишатись в законній силі рішення суду і в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку по вул. Привокзальній, 170 (142) у м. Вінниці з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1-ї ст. 23 ЗК України в редакції 1992 року право власності або постійного користування землею посвідчується державними актами, які видавались і реєструвалися сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів. Реалізація положень цієї норми здійснювалась в порядку, визначеному пунктом 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок».

Рішення щодо надання ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1004 кв. м., розташованої за адресою вул. Привокзальна, 170 у м. Вінниці у власність спадкодавцю було прийняте 30 березня 1995 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради №211. Процедура передачі земельної ділянки на той час здійснювалась за правилами, визначеними Порядком передачі земельних ділянок у приватну власність, затвердженого Наказом Комітету України по земельних ресурсах №10 від 15.02.1993 року. В подальшому, після скасування цього Порядку 06.03.2003 року порядок реалізації права на землю здійснювався за правилами, визначеними Законом України «Про землеустрій» від 12.05.2003 року.

За правилами частини 1-ї статі 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах. Розтлумачивши положення цієї норми в пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», суд вказав, що право на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом.

ОСОБА_3 після прийняття рішення виконавчим комітетом про передачу у власність земельної ділянки, державного акту не отримав і свого права власності на неї не оформив, тобто не набув такого права.

Земельна ділянка, яка перебувала у його власності не набула ознак обєкта права власності, оскільки межі земельної ділянки визначені не були.

Тому висновки суду першої інстанції про те, що спадкодавець набув право на земельну ділянку за встановлених обставин по справі є безпідставними.

Разом з цим, ОСОБА_2 як спадкоємець не позбавлена можливості, реалізувати свої права на вказану земельну ділянку, започатковані спадкодавцем, зважаючи, що відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і які не припинились внаслідок його смерті.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Вінницької міської ради задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.06.2016 року, ухвалене по справі за позовом ОСОБА_2 до Вінницької міської ради, за участю в якості третьої особи без самостійних вимог - Другої Вінницької державної нотаріальної контори про встановлення факту володіння будівлею та земельною ділянкою, визнання права власності, змінити в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 1004 кв. м., розташовану по вул. Привокзальній, 170 у м. Вінниці та в частині визнання права власності на гараж під літерою «Г» і сарай під літерою «г» ( «Г-1»), розташовані на цій же земельній ділянці.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в позові про визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 1004 кв. м., розташовану по вул. Привокзальній, 170 у м. Вінниці та в частині визнання права власності на гараж під літерою «Г» і сарай під літерою «г» ( «Г-1»), розташовані на цій же земельній ділянці.

Врешті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий-суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: