У Х В А Л А

іменем україни

01 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т. П., Попович О. В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про стягнення заборгованості за аліментами та пені за несплату аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, у якому зазначала, що постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2000 року з ОСОБА_4 на її користь було стягнуто аліменти на утримання їх дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 15 травня 2000 року до повноліття дитини.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2007 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_5 у розмірі 250 грн щомісячно на період навчання останньої у вищому навчальному закладі, починаючи з 11 вересня 2006 року по 30 червня 2010 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 не сплачував аліменти у повному обсязі, з урахуванням уточнень просила стягнути з останнього на свою користь 21 986 грн 79 коп. заборгованості за аліментами з 27 травня 2003 року, 1 732 грн 95 коп. - 3 % річних від суми заборгованості та 177 277 грн 56 коп. пені за прострочення сплати аліментів за період з 27 травня 2003 року по 01 лютого 2010 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 50 тис. грн пені за прострочення сплати аліментів, 300 грн витрат на правову допомогу та 100 грн судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 17 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_6 про стягнення пені за несплату аліментів за виконавчим листом № 12-98 від 22 травня 2000 року відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 17 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість зі сплати аліментів за період з 27 травня 2003 року по 27 травня 2006 року у розмірі 5 827 грн 81 коп., за період з 11 вересня 2006 року по 01 травня 2009 року у розмірі 8 тис. грн, за період з 01 травня 2009 року по 01 лютого 2010 року у розмірі 4 382 грн 22 коп., а всього - 18 210 грн 03 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2001 року по 27 травня 2006 року у розмірі 1 тис. грн, за період з 11 вересня 2006 року по 01 травня 2009 року та з 01 травня 2009 року по 01 лютого 2010 року у розмірі 2 тис. грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції просить скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи з відповідача на користь позивача 50 тис. грн пені за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач станом на 15 травня 2014 року мав заборгованість зі сплати аліментів, у зв'язку із чим відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України (далі - СК України) зобов'язаний сплатити позивачу неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням матеріального та сімейного становища платника аліментів суд зменшив розмір нарахованої неустойки до 50 тис. грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що оскільки відповідач не сплачував у повному обсязі аліменти, то станом на 01 лютого 2010 року утворилась заборгованість в розмірі 18 210 грн 03 коп., у зв'язку із чим відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України зобов'язаний сплатити позивачу неустойку (пеню) у розмірі 5 214 грн 49 коп. З урахуванням матеріального та сімейного становища платника аліментів суд зменшив розмір нарахованої неустойки до 3 тис. грн.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що з 03 липня 1987 року по 18 червня 2001 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, мають спільну дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2000 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання їх дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 15 травня 2000 року до повноліття дитини.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2007 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі 250 грн щомісячно на період навчання останньої у вищому навчальному закладі, починаючи з 11 вересня 2006 року по 30 червня 2010 року.

Згідно з довідками Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 12 та 28 травня 2009 року № № В 4-3534, В 4-4079, від 19 лютого 2010 року № 4144 заборгованість ОСОБА_4 за аліментами за період з 27 травня 2003 року по 27 травня 2006 року згідно з дублікатом виконавчого листа від 22 травня 2000 року № 12-98 становить 5 872 грн 81 коп.; за період з 11 вересня 2006 року по 01 травня 2009 року згідно з виконавчим листом від 10 січня 2007 року № 2-830/07 становить 8 тис. грн; за період з 01 травня 2009 року по 01 лютого 2010 року згідно з виконавчим листом від 10 січня 2007 року № 2-830/07 становить 4 382 грн 22 коп. (а. с. 35, 38, 41).

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня виконання цього обов'язку або ухвалення судом рішення, у разі його невиконання, чи за період, який визначений отримувачем аліментів, якщо він не перевищує часу невиконання обов'язку платником, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень в порядку глави 3 розділу V ЦПК України у справах № 6-81цс13 від 11 вересня 2013 року та № 6-149цс14 від 01 жовтня 2014 року та відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм.

У той же час із наведеного апеляційним судом розрахунку пені вбачається, що такий розрахунок проведено таким чином, а саме: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначена шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Така правова позиція обчислення пені на заборгованість за аліментами викладена у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589 цс15 та у справі № 6-300цс16, які розглянуті ним у порядку глави 3 розділу V ЦПК України, проте колегія суддів вважає, що така позиція застосуванню не підлягає.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у цих постановах, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто Верховний Суд України дійшов висновку, що неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Між тим відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, цей період не обмежується ні місяцем, у якому аліменти не були сплачені, ні наступним за ним місяцем.

Викладений у постановах Верховного Суду України правовий висновок унеможливлює застосування вказаної норми, виходячи із її диспозиції.

За загальним правилом право на нарахування пені виникає із часу невиконання зобов'язання.

Оскільки чинним законодавством передбачено сплату аліментів щомісячно і не встановлено обов'язку виплачувати їх наперед, то аліменти мають бути сплачені в останній день місяця, за який проводиться їх оплата.

У перший день наступного місяця, при несплаті аліментів, у їх отримувача виникає право на отримання пені.

Таким чином, при виникненні заборгованості зі сплати аліментів, наприклад, за березень, строком прострочення сплати аліментів не може рахуватись 31 день вказаного місяця, оскільки у платника аліментів не виник обов'язок сплатити їх 1 числа цього місяця.

Однак правова позиція Верховного Суду України зводиться саме до такого принципу обрахування періоду прострочення сплати аліментів, що суперечить як нормам СК України, якими врегульовані аліментні зобов'язання, так і положенням ЦК України, що визначають поняття пені як виду забезпечення виконання грошового зобов'язання.

Як зазначено ст. 196 СК України, не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній указано, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Отже, у наведеному прикладі час прострочення не може обмежуватись і наступним за березнем квітнем.

Результат аналізу вказаної норми свідчить про те, що розмір пені обчислюється, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня виконання цього обов'язку (ухвалення судом рішення), підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

З огляду на зазначене обраний апеляційним судом порядок обчислення загального розміру пені не відповідає приписам ст. 196 СК України.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене ним рішення не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

Д. О.Остапчук

О. В. Попович