УХВАЛА

іменем україни

2 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 20 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 499 тис. доларів США зі сплатою 12,75 % річних строком до 19 грудня 2022 року. 9 червня 2009 року між сторонами укладено договір про внесення змін до кредитного договору, згідно якого сторони домовилися про надання права на дострокове погашення кредиту без сплати комісії за умови письмового попередження кредитора.

Ураховуючи, що позичальник належним чином не виконує зобов'язання за кредитним договором, прострочив виплату чергового платежу, ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 846 841,81 доларів США, що еквівалентно 13 344 533 грн 23 коп., яка складається із: 460 387,98 доларів США, що еквівалентно 7 254 809 грн коп., - заборгованість по тілу кредиту; 299 707,22 доларів США, що еквівалентно 4 722 775 грн 92 коп., - заборгованість за процентами; 34 339,30 доларів США, що еквівалентно 541 117 грн 50 коп., - пені за несвоєчасне повернення кредиту; 52 405,30 доларів США, що еквівалентно 825 800 грн 93 коп., - пені за несвоєчасне повернення процентів; 29 грн 69 коп. - заборгованості за комісіями.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року, у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що банком пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки останній платіж ОСОБА_3 здійснив 13 січня 2010 року, згідно із п. 4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 13 квітня 2010 року, а позов банком пред'явлено в січні 2015 року, тобто після спливу строку позовної давності.

Апеляційний суд погодився з такими висновками та зазначив, що відповідач звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності, строк якої пропущено позивачем, а тому підлягає застосуванню положення ч. 4 ст. 267 ЦК України.

З таким висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 20 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір про надання банківських невідновлювальної кредитної лінії, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 499 тис. доларів США зі сплатою 12,75 % річних з комісією за відкриття позичкового рахунку 0,99 % від суми максимального ліміту на день видачі кредиту.

9 червня 2009 року між сторонами укладено договір про внесення змін до кредитного договору, згідно якого сторони домовилися про надання права на дострокове погашення кредиту без сплати комісії за умови письмового попередження кредитора.

Згідно із п. 1.1.2 передбачено погашення траншів до 10-го числа кожного місяця, починаючи з січня 2009 року за графіком і в сумах, які прописані в кредитному договорі.

Кінцевим терміном погашення всіх траншів кредиту є 19 грудня 2022 року.

За розрахунком банку заборгованість за кредитним договором становить 846 841,81 долар США, що еквівалентно 13 344 533 грн 23 коп., яка складається із: 460 387,98 доларів США, що еквівалентно 7 254 809 грн 19 коп., - заборгованість по тілу кредиту; 299 707,22 доларів США, що еквівалентно 4 722 775 грн 92 коп., - заборгованість за процентами; 34 339,30 доларів США, що еквівалентно 541 117 грн 50 коп., - пені за несвоєчасне повернення кредиту; 52 405,30 доларів США, що еквівалентно 825 800 грн 93 коп., - пені за несвоєчасне повернення процентів; 29 грн 69 коп. - заборгованості за комісіями.

Відповідно до п. 7.3 кредитного договору він діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Пунктом 7.4 встановлено, що в разі настання обставин, визначених, зокрема, пунктом 4.5 кредитного договору термін погашення всіх траншів кредиту вважається таким, що настав і відповідно позичальник зобов'язаний погасити всі транші кредиту, сплатити відсотки за фактичний час використання траншів кредиту та нараховані штрафні санкції.

Згідно із п. 4.5 в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п. 3.3.5, 3.3.6 (своєчасно та в повному обсязі погашати транші кредиту в строки, визначені в графіку), протягом більше ніж 90 днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язується протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

За порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів позичальник зобов'язався сплачувати банку за кожен день пеню в розмірі подвійної процентної ставки, установленої пунктом 4.2 цього договору, від суми простроченого платежу (п. п. 1.1 та 2.4 кредитного договору).

Вирішуючи спір, апеляційний суд виходив із того, що оскільки останній платіж відповідачем здійснено у січні 2010 року, тому з урахуванням п. 4.5 договору строк виконання основного зобов'язання банком було змінено, так як строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, проте банк до суду звернувся лише у січні 2015 року, тобто зі спливом строку позовної давності, про застосування якого в районному суді просив відповідач.

Проте апеляційний суд не дав оцінки п. 7.3 договору щодо строку дії договору та не обґрунтував чи стосується п. 4.5 обов'язку банку, чи стосується обов'язку позичальника.

При цьому апеляційний суд не врахував, що поряд із встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів згідно графіку платежів) входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Таким чином, графік платежів є складовою частиною договору, в ньому зазначено умови погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів, що визначено місяцями.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13 та № 6-61цс14 від 18 червня 2014 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Крім того, згідно зі ст. 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов'язання спливає у відповідне число останнього місяця року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦПК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Разом із тим, за змістом ч. 1 с. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року № 6-249цс15, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України апеляційний суд зазначене не врахував, доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив; не звернув увагу на те, що кредитний договір діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань, та дійшов до передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, чим порушив права банку на судовий захист.

За таких обставин, ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені всі фактичні обставини від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, його судове рішення відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик