Справа № 441/1879/14 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/783/338/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Берези В.І. і Крайник Н.П.,

при секретарі Куцик І.Б.,

з участю представника позивача ОСОБА_3, представника

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 17 вересня 2015 року по справі за позовом дочірнього підприємства "Львівський облавтодор" до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - філія "Городоцького райавтодор" про виселення з приміщення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року Дочірнє підприємство /ДП/ "Львівський облавтодор" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні приміщення філії Городоцького райавтодора правонаступником якого є "Пустомитівська ДЕД ДП "Львівський облавтодор" шляхом виселення відповідачів з приміщення без надання іншого жилого приміщення, посилаючись на те, що за Філією "Городоцький райавтодор" Дочірнього підприємства /ДП/ "Львівоблавтодор" закріплено нежитлове службове приміщення - адмінбудинок (контора), площею 332 кв.м., яке знаходиться на території філії Городоцького райавтодора за адресою м.Городок вул. Сагайдачного 27, який є на балансі філії та перебуває у статутному фонді ДП "Львівський облавтодор".

У вищезазначеному адмінбудинку та ін. будівель, площею 332 кв.м, з якої 98 кв.м. є контора, та 38 кв.м. із цих нежитлових приміщень займають відповідачі, яким нежитлові приміщення були передані в тимчасове користування.

29.09.2014 року наказом ДП "Львівоблавтодор" припинено філію Городоцький райавтодор та запропоновано відповідачам виселитися добровільно з приміщень балансоутримувача. Відповідачі змінивши замки на будівлі відмовились від виселення у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з наведеним позовом.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 17 вересня 2015 року позовні вимоги ДП "Львівський облавтодор" - задоволено.

Зобов"язано усунути перешкоди в користуванні філією "Городоцький райавтодор" правонаступником якої є Дорожньо-ремонтний пункт №3 філії "Пустомитівська ДЕД ДП "Львівський облавтодор", приміщенням за адресою АДРЕСА_1 Львівської області, шляхом виселення ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з приміщення по АДРЕСА_1 в м. Городок Львівської області без надання іншого житлового приміщення. Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення суду оскаржили відповідачі - ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_7. Вважають рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права. Звертає увагу, що позивачем не представлено жодного правовстановлюючого документу на спірне нерухоме майно. Вважають, що факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння. В апеляційній скарзі просять рішення Городоцького районного суду Львівської області від 17 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Також просять вирішити питання судових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст.214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: Статуту Дочірнього підприємства /ДП/ "Львівський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства /ВАТ/" Державна акціонерна компанія "автомобільні дороги України" створене відповідно до наказу Державної служби автомобільних доріг України від 09.04.2002 року №156.

29.09.2014 року Наказом №170 ДП "Львівський облавтодор" вирішено питання про припинення (реорганізацію) філій в т.ч. "Городоцький райавтодор".

З долученого до позову інвентаризаційного опису вбачається, що до основних засобів філії Городоцького райавтодору відноситься одноповерхова контора розташована по АДРЕСА_1 в м.Городок Львівської області.

Згідно листа інформації ДП "Львівський ОАД" об'єкти нерухомості "Городоцького райавтодора", якими є в тому числі контора одноповерхова, адміністративний корпус, сторожка та приміщення варти, майстерні та гаражі і інші складські будівлі розташовані в м.Городок під номером АДРЕСА_1, розташовані на земельній ділянці згідно Державного акту Б № 039531 від 06.09.1991 року і виділені позивачу по справі.

З листів направлених ОСОБА_8 та ОСОБА_5 вбачається, що Державне агентство автомобільних доріг України роз'яснювало відповідачам про те, що будинок, який вони займають відноситься до нежитлового фонду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог ДП "Львівський облавтодор", суд першої інстанції виходив з тих підстав, що спірне приміщення перебуває у власності позивача, в той час як відповідачі чинять перешкоди позивачу у користуванні приміщенням.

Колегія суддів з такими висновками погодитися не може з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими.

Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи.

Згідно ст. 326 ЦК України, у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Згідно з вимогами ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не представлено ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції належних та допустимих доказів того, що нежитлове приміщення яке є предметом спору належить саме йому - Дочірньому підприємству "Львівський облавтодор" чи філії "Городоцький райавтодор" ДП "Львівський облавтодор". Як ствердив представник позивача в суді апеляційної інстанції, спірне нежитлове приміщення перебуває на їх балансі та є закріпленим за ними, проте слід зазначити, що перебування майна на балансі в особи не створює для неї права володіння, користування та розпоряджання таким майном.

Оскільки в матеріалах справи відсутні відомості стосовно передачі власником спірного нежитлового приміщення на утримання такого позивачу, колегія суддів вважає, вимоги позивача такими, що є недоведеними.

Окрім цього, як вбачається із позовної заяви, позивач покликаючись на норми ст. 124 ЖК України, просив виселити відповідачів з спірного приміщення без надання іншого житлового приміщення, в той час як спірне приміщення є нежитловим, а норми на які покликається позивач не є такими, що регулюють спірні правовідносини, так як чинним законодавством не передбачено усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням шляхом виселення особи без надання іншого житлового приміщення.

Питання щодо виселення фізичних осіб з жилих приміщень регулюються вимогами ст.ст. 109-117 ЖК України.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України, особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення.

В даному випадку, як зазначає позивач, приміщення, яке незаконно зайняли відповідачі, є нежитловим, а отже норми ЖК України до даних правовідносин застосовуватися не можуть.

Таким чином, суд першої інстанції, при ухваленні рішення, не в повному обсязі встановив обставини, що мають значення для справи, та в порушення вказаних вище норм матеріального та процесуального права безпідставно задовольнив позовні вимоги та усунув перешкоди в користуванні філією Городоцький "Райавтодор" правовнаступником якого є Дорожньо-ремонтний пункт №3 філії "Пустомитівська ДЕД ДП "Львівський облавтодор" приміщення по АДРЕСА_1 в м.Городок Львівської області, шляхом виселення відповідачів з спірного нежитлового приміщення без надання іншого житлового приміщення.

Також слід зазначити, що обраний спосіб захисту позивачем за наявності права на спірне нежитлове приміщення є невірним, оскільки чинним законодавством не передбачено такого способу захисту порушеного права, як усунення перешкод шляхом виселення осіб з нежитлового приміщення без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ч. 1.ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи, що ОСОБА_8 при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Дочірнього підприємства /ДП/ "Львівський облавтодор" на користь ОСОБА_8 понесені нею судові витрати, в розмірі 275 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст. ст.316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - задовольнити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 17 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволенні позову Дочірнього підприємства/ДП/ "Львівський облавтодор" - відмовити.

Стягнути з Дочірнього підприємства /ДП/ "Львівський облавтодор" в користь ОСОБА_8 судові витрати за подачу апеляційної скарги в розмірі 275 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням рішення законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: В.І. Береза

Н.П. Крайник