Справа № 156/854/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Шумський А.А.
Провадження № 22-ц/773/242/16 Категорія: 25 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Осіпука В.В.,

з участю секретаря Губарик К.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення інфляційних нарахувань, 3% річних та неустойки за апеляційною скаргою відповідача ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» на рішення Іваничівського районного суду від 11 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Іваничівського районного суду від 11 грудня 2015 року позов задоволено.

Ухвалено стягнути з публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_2 інфляційні витрати - 12317,31 грн., 3 % річних - 628,56 грн., пеня 7323,77 грн., а разом20269,64 грн. та 243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, покликаючись на необґрунтованість рішення та порушення норм матеріального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 січня 2014 року об 11 год. в м. Ковелі по вул. Луцькій водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Опель Омега», д.н.з. НОМЕР_1, не врахував дорожню обстановку, виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4, внаслідок чого автомібілі отримали механічні пошкодження. Дана обставина підтверджується постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.02.2014 року, яка набрала законної сили.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/2274552 від 29.04.2013 року. Згідно даного полісу страховик забезпечує відшкодування шкоди, завданої майну третіх осіб під час ДТП, що сталась за участю забезпеченого транспортного засобу. Застрахованим транспортним засобом є автомобіль «Опель Омега», д.н.з. НОМЕР_1 за участю якого сталась ДТП. Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 06 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, по справі №154/2042/14ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ СК «Універсальна» було встановлено обставини, що стосуються наявності та строків виникнення, підстав та розміру заборгованості по виплаті на користь позивача страхового відшкодування з боку ПАТ СК «Універсальна» за завдану шкоду внаслідок ДТП. Вказаним рішенням суду вирішено стягнути із страхової компанії на користь позивача 25 011 ,77 грн. заборгованості по страховому відшкодуванню, в тому числі 21 421,41 грн. суми належного страхового відшкодування, а також за прострочення виплати страхового відшкодування 2 115,55 грн. - інфляційних нарахувань за період квітень-червень (включно) 2014 року, 201,11 грн. -3% річних та 1 273,70 грн. пені за період з 15 квітня 2014 року по 10 липня 2014 року (включно). Вказані нарахування були стягнуті станом на дату подання позову у справі №154/2042/14ц, а саме, за період до 10 липня 2014 року (включно).

Страхове відшкодування в сумі 21 421,41 грн., разом із нарахуваннями на суму заборгованості по виплаті, були виплачені позивачу ПАТ СК «Універсальна» лише 03 липня 2015 року, що підтверджується банківською випискою з рахунку (а.с. 18).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній ,господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа ,щодо якої встановлено ці обставини.

За правилами ст. 549 ЦК Українинеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Аналогічні положення щодо зобовязання страховика сплатити неустойку в розмірі, установленому договором або законом у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, містяться в ст. 992 ЦК України.

Відповідно ст. 36.5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення,в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що з боку СК «Універсальна» має місце прострочення виплати ОСОБА_2 страхового відшкодування і позивач вправі вимагати стягнення з відповідача в його користь суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми та неустойки до повного виконання грошового зобов'язання, а саме - до 03 липня 2015 року, коли грошове зобовязання було повністю виконане, а тому обгрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що страховою компанією виплачено страхове відшкодування на підставі рішення Володимир-Волинського міського суду у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а саме в межах 7 днів з моменту отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження, що виключає додаткові нарахування на суму страхового відшкодування, не заслуговують на увагу, оскільки строки виконання рішення суду не впливають на строки виникнення обовязку сплатити страхове відшкодування з боку страховика. Крім того, в даній справі правовідносини між сторонами виникли з укладеного договору страхування відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а не у Звязку з невиконання рішення суду відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Безпідставними є доводи відповідача, що позивач звернувся повторно з позовом про стягнення пені, інфляційних втрат та 3-х відсотків річних, оскільки рішенням Володимир-Волинського міського суду від 6 жовтня 2014 року стягнуто з відповідача в користь позивача страхове відшкодування, 3% річних, інфляційні нарахування та пеня за період з 16 квітня 2014 року до 10.07.2014 року, а оскаржуваним рішенням стягнуто суму боргу за період після 10 липня 2014 року по дату фактичного погашення заборгованості, що свідчить, що предмет позову є іншим.

Твердження відповідача про те, що дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на дані правовідносити та вимоги про сплату 3% річних та збитків від інфляції за прострочення виплати страхового відшкодування є неправомірними та не підлягають задоволенню не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в справі № 6-48 цс12 від 6 червня 2012 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України, правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобовязанням. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошового зобовязання, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 624 ЦК україни, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Аналіз правових норм, зокрема, ст.ст. 536, 549, ч.2 ст. 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена.

Доводи відповідача про те, що для нарахування пені застосовується строк у шість місяців відповідно до ст. 232 ГК України, а для її стягнення позовна давність в один рік є безпідставними, оскільки позивач ОСОБА_2 не є субєктом господарювання та даний спір не відноситься до господарських спорів, а пеня в сумі 7323,77 грн. нарахована за період з 01 вересня 2014 року по 02 липня 2015 року, тобто в межах річного строку позовної давності.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, оскільки є власним тлумаченням відповідачем норм чинного законодавства і обставин справи, які були предметом дослідження судом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, зазначені в ньому висновки відповідають дійсним обставинам справи, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» відхилити, а рішення Іваничівського районного суду від 11 грудня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді