Справа № 755/2509/16-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2016 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Виниченко Л.М., розглянувши матеріали скарги Київського університету туризму, економіки і права на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції м. Києва Подпоріна Р.О. про визнання неправомірною та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору,-

в с т а н о в и в:

Київський університет туризму, економіки і права звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції м. Києва Подпоріна Р.О. про визнання неправомірною та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Вивчивши матеріали заяви встановлено, що у відкритті провадження у даній справі слід відмовити у наступних підстав.

Згідно ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини першої ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За заявленими вимогами Київський університет туризму, економіки і права просить визнати неправомірною та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 36807194.

В обґрунтування вимог представник заявника зазначає, що в провадженні державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ м. Києва Подпоріна Р.О. знаходиться виконавчий лист № 2604/2021/2012 виданий Дніпровським районним судом м Києва про стягнення з Приватного закладу «Київський університет туризму, економіки і права» частки у майні в розмірі 3 187 400,00 грн. та судового збору у розмірі 3 219,00 грн.

30 грудня 2015 року державний виконавець Подпорін Р.О. виніс постанову про стягнення з Київського університету туризму, економіки і права виконавчого збору у розмірі 319 061,90 грн.

Спірну постанову скаржник вважає неправомірною та такою, що підлягає скасуванню з посиланням на те, що державним виконавцем жодних дій спрямованих на примусове виконання виконавчого листа не вчинялося та до боржника застосовано не було.

Згідно положень частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. (п. 1 ч.1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини першої статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Як роз'яснено у пункті 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», відповідно до статей 28, 41, 89 Закону про виконавче провадження при визначених умовах у разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виносить постанови про стягнення виконавчого збору, про накладення штрафу та про стягнення витрат, пов'язаних із організацією та проведенням виконавчих дій. За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону про виконавче провадження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. У зв'язку із цим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

У пункті 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» від 13 грудня 2010 року за № 3 також роз'яснено про те, «що судам необхідно врахувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка у разі її невиконання самостійно, виконується примусово у встановленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

За змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Тому слід ураховувати, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані».

З огляду на викладене, відсутні підстави для відкриття провадження у цивільній справі за вищевказаною скаргою, оскільки справи пов'язані з оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо стягнення з боржника виконавчого збору, прийнятих у виконавчих провадженнях по примусовому виконанню усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані, відносяться до юрисдикції адміністративних судів та розглядаються в порядку визначеному у статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

За нормою пункту першого ч. 2 ст. 122 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6; п. 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» від 13.12.2010 року № 3; ст. ст. 122 ч. 2 п. 1; 209, 210 Цивільного процесуального кодексу України,-

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за скаргою Київського університету туризму, економіки і права на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції м. Києва Подпоріна Р.О. про визнання неправомірною та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя