Провадження № 2/712/548/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого /судді - Троян Т.Є.

при секретарі - Шмагайло Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Соснівського районного суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 29.12.2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 25 січня 2014 року він під розписку позичив відповідачу 40 000 доларів США, з метою купівлі квартири, який зобов'язався повернути до 25 січня 2015 року. Зазначив, що відповідач ухиляється від повернення коштів, що встановлені договором, чим порушив взяті на себе зобов'язання.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 40 000 доларів США, що еквівалентно 952 000 грн. та стягнути судові витрати в сумі 6090 грн.

Адвокат позивача - Мінько С.К. та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне.

Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч.2 ст. 509 ЦК).

Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За приписами статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позивачем надано суду оригінал письмової розписки позичальника від 25 січня 2014 року, у змісті якої зазначено наступне (далі - мовою оригіналу): «Я ОСОБА_2, паспорт серії НОМЕР_3, виданий 01 листопада 1995 року Черкаським РВ УМВС України в Черкаській області, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, взяв в борг для покупки квартири у ОСОБА_1, паспорт серії НОМЕР_4, виданий 26 лютого 2000 року Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області, ідентифікаційний код НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, суму у розмірі 338 000 грн. ( триста тридцять вісім тисяч гривень 00 коп.), що є еквівалентом 40 000 доларів США. Борг зобов'язуюсь повернути протягом одного року. Кошти отримав у повному обсязі під час підписання розписки у присутності двох свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5. Дата написання розписки 25.01.2014 року. Підписи».

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердили факт передачі грошей ОСОБА_1 своєму сину ОСОБА_2 в сумі 40 000 доларів США.

Зі змісту представленої письмової розписки убачається, що в ній зазначені: сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передана та отримана у власність саме за договором позики, мета отримання грошових коштів - саме у борг та зобов'язання їх повернути в конкретний строк і в установленому порядку. У наявності у тексті розписки є особистий підпис позичальника ОСОБА_2

Надання позивачем суду оригіналу боргової розписки свідчить про продовження існування між позикодавцем та позичальником боргових зобов'язань.

Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із положеннями частини 2 статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до норм чинного цивільного законодавства договір позики відноситься до реальних договорів, тому передача грошей або речей є не тільки виконання договору, але й його укладення.

Зважаючи на наведене, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд визнає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, й письмова розписка відповідача свідчить про його укладення 25.01.2014 р. відповідно до вимог чинного цивільного законодавства. Оригінал зазначеної розписки знаходиться у позивача ОСОБА_1 і є документом, який підтверджує передання грошей позикодавцем позичальнику з укладенням між ними договору позики, тому суд визнає її належним доказом по справі. За умовами даної угоди ОСОБА_2 одержав в борг від позивача на купівлю квартири грошові кошти у розмірі 40 000 доларів США.

На момент винесення рішення відповідачем не здійснено жодних платежів за вищевказаним договором позики.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності та те, що відповідачем визнано позов, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

До стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу за договором позики від 25.01.2014 року в розмірі 40 000 дол. США, що в гривневому еквіваленті з розрахунку курсу НБУ за 1-н долар 23.80 грн. складає 952 000 грн.

Також до стягнення з відповідача в силу вимог ст.88 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 6090 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, оскільки означені судові витрати понесені позивачем, що підтверджено документально.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 174, 212, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 610, 629, 1046-1049 Цивільного кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 25 січня 2014 року у розмірі 40 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 952 000,00 гривень та судовий збір в сумі 6090,00 грн., а всього стягнути 958 090 грн. (дев'ятсот п'ятдесят вісім тисяч 90 гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий: Т.Є. Троян