Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Цуранова А. Ю. ,

при секретарі - Солом'яна Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року позивач звернувся (поштовим відправленням) до Білоцерківського міськрайонного суду із даною позовною заявою.

Вказував, що 29.09.2013 року він дав у борг ОСОБА_2 3 000 доларів США про що останній написав відповідну розписку в якій зобовязався повернути кошти до 31.12.2013 року.

Посилаючись на порушення умов укладеного між сторонами правочину в частині повернення суми боргу, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 65 565,30 грн. боргу та 3 400,41 грн. 3% річних.

В судовому засіданні позивач зменшив позовні вимоги, оскільки відповідачем було частково погашено суму боргу, в звязку із чим позивач підтримав в судовому засіданні вимоги про стягнення з відповідача 62 469 грн. боргу та 3 300 грн. 3% річних.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував щодо отримання вказаних в розписці від 29.09.2013 року грошових коштів, однак позовні вимоги визнав частково та наполягав на зменшенні розміру боргу ще на 5 000 грн., яку він передав особисто позивачу в рахунок погашення боргу.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

29.09.2013 року ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 3 000 доларів США до нового року 31.12.2013 р., що підтверджується копією наявної в матеріалах справи розписки.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.ст. 525, 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

В позовні заяві наведено розрахунок 3% річних на суму заборгованості за 20 місяців в розмірі 3 400,41 грн., однак в судовому засіданні позивач зменшив розмір 3% річних та підтримав вказану вимогу на суму 3 300 грн.

Позивач в судовому засіданні підтвердив, що отримував від позивача 5 000 грн., однак вказані кошти не повязані із борговою розпискою від 29.09.2013 року.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні будь-яких доказів на підтвердження часткового погашення заборгованості перед позивачем на суму 5 000 грн. за наявними по справі правовідносинами, а також заперечень щодо розрахунку позовних вимог відповідач суду не надав.

Таким чином, оскільки відповідач свої зобов'язання в частині повернення суми боргу у строк до 31.12.2013 року не виконав, тому суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача у розмірах, які останній підтримав в судовому засіданні та стягнути з відповідача на користь позивача 62 469 грн. боргу та 3 300 грн. 3% річних.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 1 відсотка від задоволеної до стягнення суми, тобто в розмірі 657,69 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 62 469 грн. боргу та 3 300 грн. 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 657,69 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя ОСОБА_3