У х в а л а

іменем україни

2 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДьоміноїО.О., Маляренка А.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання недісним договору купівлі-продажу квартири в частині покупця, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 21 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання недісним договору купівлі-продажу квартири в частині покупця.

Свої вимоги мотивує тим, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти, які були передані йому його батьком ОСОБА_7 у борг, в день укладення договору купівлі-продажу спірної квартири у присутності свідків, про що була складена боргова розписка від 15 лютого 2007 року. Стверджує, що для збереження сім'ї він погодився придбати за позичені у батька кошти спірну квартиру в рівних частках на кожного з подружжя. Зазначає, що погодився на укладення даного правочину лише для збереження сім'ї та підтримання атмосфери довіри у сім'ї, так як відповідач наполягала на тому, щоб формально бути рівноправним власником спірної квартири. Вважає, що договір купівлі-продажу спірної квартири був вчинений за таких обставин, коли особа змушена вчинити правочин на невигідних для себе умовах. Просить поновити строк позовної давності, оскільки, дізнався про порушення свого права після розірвання шлюбу з відповідачкою, яка повідомила, що являється рівноправним власником спірної квартири.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 15 лютого 2007 року, в частині покупця ОСОБА_5 Визнано ОСОБА_4 єдиним покупцем вказаної квартири. Вирішено питання судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 21 січня 2016 року рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2015 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеним судовим рішенням,

ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення апеляційного суду Львівської області від 21 січня 2016 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 від 21 грудня 2007 року, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування, або в порядку спадкування, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не доведено існування саме в момент укладення оспорюваного договору вкрай не вигідних умов чи тяжких обставин. Також ОСОБА_4 не довів, що за відсутності тяжких обставин він взагалі або на зазначених умовах не уклав би спірний правочин.

Доводи, на які посилається заявник у своїй касаційній скарзі, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що апеляційним судом правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.О. Дьоміна
А.В. Маляренко
І.К. Парінова