Провадження №22-ц/784/398/16
Справа номер 473/4798/15-ц
Провадження №22-ц/784/398/16 Головуючий у 1-й інстанції: Ротар М.М.
Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю:

позивача Ель ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4 ОСОБА_5

на ухвалу судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області

від 29 грудня 2015 року,

постановлену по справі за позовом ОСОБА_4 ОСОБА_5 до ОСОБА_4 ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И Л А:

24 грудня 2015 року Ель ОСОБА_2 предявила до ОСОБА_4 ОСОБА_1 позов про розірвання шлюбу, який обґрунтовувала наступним.

21 серпня 2009 року між позивачкою, яка є громадянкою України, та відповідачем, який є громадянином ОСОБА_6, було укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області. Від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини припинилися у 2013 році через різні погляди на сімейне життя. Позивачка вимушена була повернутися з ОСОБА_6 до України через застосування до неї відповідачем фізичного насилля, через що вона побоювалася за своє життя.

Посилаючись на зазначене, як на поважну причину неможливості виїхати її до місяця проживання відповідача для розірвання шлюбу, позивачка просила розірвати його у суді за її місцем проживання.

Ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 грудня 2015 року Ель ОСОБА_2 повернуто її позовну заяву для подання до належного суду.

Позивачка подала на цю ухвалу апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування суддею норм процесуального права, просила її скасувати.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Повертаючи позивачці позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний позов не підсуден цьому суду, оскільки відповідач проживає у ОСОБА_6, громадянином якого він є.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, з огляду на таке.

Судом установлено, що між сторонами виник спір про розірвання шлюбу, укладеного в Україні.

Позивачка громадянка України і проживає в Україні, відповідач громадянин ОСОБА_6, проживає за межами України.

Отже, виникли спірні правовідносини із іноземним елементом. У зв'язку із цим, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції, перш за все, повинен був з'ясувати питання про підсудність йому цієї справи.

Питання підсудності цивільних справ урегульовано в главі 1 розділу III ЦПК України, які визначають загальні правила підсудності, та в ст.414 ЦПК України, яка визначає, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Крім того, у ч.1 ст.2 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (п.3 ч.1 ст.1, ст.ст.75-77).

Порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей.

Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. На підставі ст.ст.105, 110 СК України розірвання шлюбу за рішенням суду можливе як за спільною заявою подружжя, так і за заявою одного із подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.110 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Пред'являючи позов, позивачка посилалась на вказані норми процесуального та міжнародного права, вказувала на причини неможливості її виїзду з України, а саме побоювання її за своє здоровя та життя внаслідок можливої неправомірної поведінки відповідача.

Зазначені обставини та норми права судом враховані не були, що призвело до неправильного визначення підсудності.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали було порушено порядок, встановлений для вирішення питання про відкриття провадження у справі, ухвала підлягає скасуванню із направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 грудня 2015 року скасувати, а справу направити до цього ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді