Справа №591/7390/15 Головуючий у суді у 1 інстанції - Бурда Б.В.
Номер провадження 22-ц/788/582/16 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_4,

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Сумської міської ради,

треті особи: Перша Сумська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и л а :

15 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, посилалась на те, що за життя її бабуся, ОСОБА_7, уклала договір дарування квартири від 19.12.2008 р., відповідно до якого подарувала 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 своєму сину (батьку позивачки) ОСОБА_8.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті спадкоємцями на належні йому 2/3 частини квартири були вона та його мати (тобто її бабуся) ОСОБА_7. У встановлений законодавством строк вона прийняла спадщину шляхом звернення із відповідною заявою до нотаріальної контори.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її бабуся, ОСОБА_7.

Позивачка посилалась на те, що після смерті бабусі, ОСОБА_7, вона не встигла в шестимісячний строк звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки на день її смерті та в подальші 12 місяців працювала в Італії і не мала можливості приїхати в Україну для оформлення спадкових документів.

Позивачка просила визначити їй додатковий строк тривалістю в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у зв'язку з їх необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог з тих підстав, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_7 являється бабою позивачки, ОСОБА_3.

У ОСОБА_7 було три сина :

ОСОБА_11 - помер у 1998 році, у якого є доньки ОСОБА_12 і ОСОБА_13;

ОСОБА_10 - помер у 2006 році, у якого є сини ОСОБА_9 і ОСОБА_6;

ОСОБА_8 - помер у 2013 році, - батько позивачки ОСОБА_3 ( ас. 13, 15, 16).

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 раніше належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 та її сину - ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 Після смерті останнього ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом про визначення часток у праві власності на названу квартиру, а також про визнання за нею права власності в порядку спадкування на частку квартири після смерті її сина - ОСОБА_10.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 листопада 2007 року у справі № 2-3220/2007 були визначені частки співвласників у праві власності на квартиру АДРЕСА_1. Встановлено, що ОСОБА_7 та померлому ОСОБА_10 належить на праві власності по ? частини квартири кожному. Визнано за ОСОБА_7 право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину названої квартири після смерті сина, ОСОБА_10. Ухвалюючи назване рішення, суд виходив з того, що у ОСОБА_10 на час його смерті є два неповнолітніх сина і призначений в установленому порядку їх опікун звернулася в їх інтересах до нотаріальної контори про прийняття спадщини ( ас. 108).

Таким чином, рішенням суду від 30 листопада 2007 року було встановлено, що ОСОБА_7 має право власності на 2/3 частини названої квартири ( ? + 1/6 ).

19 грудня 2008 року ОСОБА_7 подарувала 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 своєму сину, батьку позивачки - ОСОБА_8 (а.с.13, 15, 8, 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_8 (а.с.12).

04 квітня 2014 року віце-консулом Генерального консульства в Мілані була посвідчена заява ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_8 ( ас.31).

Поряд з позивачкою спадкоємцем по закону ОСОБА_8 в силу ч.3 ст. 1268 ЦК стала і його мати - ОСОБА_7, яка на час смерті проживала і була зареєстрована за однією адресою з померлим (АДРЕСА_1) і не заявила про відмову від спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивачки - ОСОБА_7 (а.с.10).

З інформаційної довідки із Спадкового реєстру вбачається, що у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 до нотаріуса жодна особа, в тому числі й позивачка, не зверталась (а.с.24, 150-151).

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивачки - ОСОБА_4 пояснила, що являється дружиною ОСОБА_11, який помер у 1998 році ( сина ОСОБА_7). Від шлюбу з останнім вона має двох доньок, ОСОБА_12 і ОСОБА_13, які не приймали і не претендують на спадщину після смерті їх бабусі, ОСОБА_7 .

Під час розгляду даної справи суд першої інстанції залучив до участі у справі у якості третіх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які є синами ОСОБА_10 та онуками ОСОБА_7. До часу розгляду справи в суді апеляційної інстанції вони в установленому порядку не подавали заяв про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини.

Проте з такими висновками суду повністю погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх без повного і всебічного з'ясування дійсних обставин справи та належної правової оцінки зібраних у справі доказів. Постановлене у справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України 1. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. 2. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Статтею 1270 ЦК України передбачається, що 1. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України 1. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. 3. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у справі № 6-85цс12 від 26.09.2012, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1/ у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2/ ці обставини визнані судом поважними .

З роз'яснень, наданих у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", вбачається, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини.

Як на підставу для задоволення позову позивачка посилалась на те, що в день смерті бабусі і 12 місяців після цього перебувала за кордоном, працювала в Італії .

З довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вбачається, що ОСОБА_3 перетинала державний кордон у наступні дати :

13.12.2011 з м. Мілану прилетіла до м. Києва, 21.12.2011 з м. Києва вилетіла до м. Мілану;

04.12.2013 з м. Мілану прилетіла до м. Києва, 14.12.2013 з м. Києва вилетіла до м. Мілану;

03.10.2015 з м. Риму прилетіла до м. Києва, 16.10.2015 з м. Києва вилетіла до м. Мілану.

Вбачається, що в період з грудня 2011 року по жовтень 2015 рік позивачка перебувала на території держави України тричі, у наступні періоди : з 13.12.2011 по 21.12.2011, з 04.12.2013 по 14.12.2013 та з 03.10.2015 по 16.10.2015 (ас. 109 - 110).

Таким чином, заслуговують на увагу доводи позивачки про те, що у зв'язку з постійним перебування за кордоном вона з поважних причин своєчасно не подала заяву про прийняття спадщини після смерті бабусі - ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, в той час як позивачка прибула на територію України лише 03 жовтня 2015 року.

15 жовтня 2015 року позивачка подала до суду позов про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, який розглядається у даній справі.

Колегія суддів вважає, що наведені позивачкою обставини є поважними причинами пропуску нею строку для прийняття спадщини, оскільки були пов'язані з об'єктивними, істотними труднощами для неї на вчинення цієї дії, які щоденно створювали позивачці перешкоди для вчасного звернення до нотаріальної контори .

Вирішуючи даний спір, колегія суддів виходить з того, що законодавець встановив 6-ти місячний строк для прийняття спадщини, не маючи на меті безумовне позбавлення спадщини спадкоємців, які бажали її прийняти, але за певних обставин пропустили цей строк. Строк для прийняття спадщини в першу чергу встановлюється для упорядкування цивільно-правових відносин громадян, зокрема, з метою визначення правового статусу спадкового майна, оскільки, якщо спадщину не приймають спадкоємці черги, яка закликається до спадкування, то право на спадщину переходить до спадкоємців наступної черги, а за відсутності таких взагалі, майно набувається територіальною громадою за місцем відкриття спадщини.

Вирішуючи дану справу, колегія суддів враховує, що позивачка звернулася до нотаріуса, а потім до суду з позовом про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у жовтні 2015 року, тобто пройшов незначний час після закінчення передбаченого законом 6-місячного строку для прийняття спадщини; крім того, колегія суддів враховує, що до цього часу спадщина ОСОБА_7 іншими спадкоємцями не приймалась.

За наведених обставин постановлене у справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3, 4 ч.1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Визначити ОСОБА_3 додатковий строк тривалістю в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -