У х в а л а

іменем україни

30 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Ходорківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області про скасування рішення виконавчого комітету та свідоцтва про право власності на житло, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 12 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, 3 березня 1994 року виданого державним нотаріусом Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області, йому на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_2. Маючи намір зареєструвати своє право власності на вказаний житловий будинок, у січні 2014 року він звернувся до реєстраційної служби. Проте йому було відмовлено у реєстрації з тих підстав, що право власності на частину цього житла, а саме на квартиру № 2, зареєстроване за ОСОБА_3 згідно зі свідоцтвом про право власності, виданим виконавчим комітетом Ходорківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області 17 січня 2012 року. Підставою для видачі даного свідоцтва було рішення виконавчого комітету Ходорківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 20 липня 2011 року № 79, яким підтверджено право власності відповідача на частину спірного житлового будинку. Позивач також зазначав, що з часу введення зазначеного житлового будинку в експлуатацію, його поділ на окремі квартири не здійснювався. Набувши право власності на все житлове приміщення, він позбавлений можливості зареєструвати його у встановленому законом порядку. Посилаючись на викладене, позивач просив скасувати рішення виконавчого комітету Ходорківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 20 липня 2011 року № 79 та свідоцтво про право власності на частину спірного житлового будинку, видане на ім'я ОСОБА_2

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 12 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 12 листопада 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту порушення відповідачами його права власності на успадковане ним майно.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, у разі відкриття спадщини до набрання чинності ЦК України застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 534 ЦК Української РСР кожний громадянин, зокрема, може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом.

За правилами ч. 2 ст. 548 цього Кодексу прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 За життя, 9 грудня 1992 року, спадкодавець склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно заповідала позивачеві.

3 березня 1994 року ОСОБА_1 одержав у Попільнянській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок жилою площею 32 кв. м, розташований у с. Ходорків Попільнянського району Житомирської області ( а. с. 151).

Матеріали спадкової справи свідчать, що на підтвердження належності спадкодавцю нерухомого майна, яке увійшло до спадкової маси, надано довідку виконавчого комітету Ходорківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 2 березня 1994 року № 293. Зазначена довідка містить інформацію про те, що ОСОБА_4 належало 2/3 частини житлового будинку жилою площею 32 кв. м, розташованого в с. Ходорків Попільнянського району Житомирської області на землі, закріпленій за Ходорківською сільською радою Попільнянського району Житомирської області ( а. с.152).

Судами також встановлено, що зазначений житловий будинок належав до суспільної групи господарств - «робочий двір». Головою господарства станом на 1961 рік був ОСОБА_5 У даному житловому приміщенні також проживали члени його сім'ї: дружина - ОСОБА_4, син - ОСОБА_6, невістка - ОСОБА_2, разом із дітьми: ОСОБА_7, ОСОБА_1 та ОСОБА_8.

Долучений до матеріалів справи архівний витяг із протоколу засідання виконавчого комітету Ходорківскої сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 18 травня 1965 року свідчить про те, що за заявою батька позивача ОСОБА_6 останньому виділено окреме господарство та відкрито окремий особовий рахунок ( а. с. 129).

Поділ житлового будинку на два окремих будинки з надвірними спорудами підтверджується також дослідженими в судовому засіданні записами погосподарських книг ( а. с. 63, 64, 130).

У подальшому, після смерті ОСОБА_6, головою господарства була мати позивача - ОСОБА_2 Рішенням виконавчого комітету Ходорківскої сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 20 липня

2011 року підтверджено її право власності на частину житлового будинку у

АДРЕСА_2 (а. с. 8).

На підставі вказаного рішення 17 січня 2012 року виконавчим комітетом Ходорківської сільської ради Попільнянського району Житомирської області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно з яким відповідачеві на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 загальною площею 46,2 кв. м, житловою площею 24,6 кв. м (а. с. 126).

Отже, матеріали справи свідчать про те, що мати позивача отримала у власність частину житлового будинку, яка не увійшла до спадкової маси після смерті ОСОБА_4

За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Рішення судів першої й апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Наведені у касаційній скарзі доводи є безпідставними та не спростовують висновків судів.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 12 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко