Справа № 307/1330/15-ц
Провадження № 4-с/307/18/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року м. Тячів

Тячівським районним судом Закарпатської області в складі головуючого судді Чопик В.В., при секретарі Олексій Я.В., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на постанову від 10.02.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження.

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернувся в суд з скаргою на постанову від 10.02.2016 року про накладення арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, посилаючись на те, що 26.06.2015 року Тячівським районним судом видано виконавчий лист № 2/307/1330/15-ц по справі № 307/1330/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. Даний виконавчий лист виконувався відділом ДВС Тячівського РУЮ. 06.04.2016 року старшим виконавцем відділу ДВС Тячівського РУЮ ОСОБА_3 повторно винесена постанова про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, а також його розшук. Стверджує, що вказана постанова являється незаконною, винесена з грубим порушенням вимог ЗУ «Про виконавче провадження» та інших актів законодавства, які регулюють питання випадків, підстав та умов накладання арешту на майно під час примусового виконання виконавчого документу, а тому така постанова державного виконавця є незаконною та підлягає скасуванню, і є такою, що порушує права та інтереси скаржника на вільне володіння користування та розпорядження його майном. В період з березня 2015р. по лютий 2016р. ОСОБА_1 знаходився за кордоном України - в м. Москва Російської Федерації. Це підтверджуєтеся довідкою від 29.02.2016 р. виданої Вільховецькою сільською радою. Про існування судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримування дітей взнав з телефонних розмов, будучи за кордоном. Незважаючи на це, він постійно посилав дружині кошти на утримання дітей, а також передавав їх через знайомих мешканців с. Добрянське. Про розмір заборгованості по аліментах йому невідомо - державний виконавець не обчислив розмір заборгованості зі сплати аліментів, не складав відповідний розрахунок та не повідомив про нього його, як боржника. Накладаючи при таких обставинах арешт на все майно ОСОБА_1 та заборонивши здійснювати відчуження майна, яке йому належить, старший державний виконавець Мурга В.І. порушила його право, передбачене ч. 1 ст. 321 ЦК України, відповідно до якої право власності є непорушним і ніхто не може протиправно бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до вимог ст. 32 Закону України «Про виконавче проваджене заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення па кошти та інше майно» (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи «пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням. Статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту (статте 5 Закону України «Про виконавче провадження»). Також відповідно до даної статті після арешту майна проводиться опис боржника не пізніше протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна. Відповідно ч. 3 ст. 57 вказаного вище Закону... такий арешт майна та заборона на його відчуження може бути накладена тільки в розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосоване державним виконавцем штрафів. Тобто наведена норма даного нормативного акту надає право державному виконавцю накладати арешт на майно виключно з метою його подальшої обовязкової реалізації для виконання виконавчого документу, що випливає із мети та завдання виконавчого провадження. Але старший державний виконавець наклавши арешт на майно не мав та не має на меті реалізовувати його, а лише наклав його з метою забезпечення виконання виконавчого документу. Однак, актами законодавства України не передбачено та не надано державному виконавцю повноважень накладати арешт на майно з метою забезпечення виконання виконавчого документу, тобто безстрокового його збереження шляхом заборони його відчуження, оскільки це суперечить загальним засадам та завданням здійснення виконавчого провадження та положенню ст. ст. 50. 55 Закону України «Про виконавче провадження», яким чітко передбачено, що арешт накладається виключно з метою збереження майна для його вилучення та подальшої реалізації, а тому державний виконавець зобовязаний був встановити строк такого вилучення та подальшої його реалізації, який тісно пов'язаний з постановою про арешт майна та перебіг такого строку починається з моменту її винесення. Одночасно звертає увагу суду, що боржник майже кожного місяця здійснював перерахування (сплату) аліментів на користь на утримання дітей, виходячи з того доходу, який ним був отриманий в тому чи іншому місяці від тимчасових заробітків на тій чи іншій роботі. Боржник не має постійно місця роботи, однак мав незначні та мінливі доходи, з яких здійснював відрахування аліментів на користь своєї дружини майже кожного місяця. За таких умов виходячи з вимог, що передбачені ч.2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» у старшого державного виконавця були відсутні підстави для накладання арешту на все майно та заборони його відчуження. Одночасно зауважує, що даним державним виконавцем вже накладувався арешт на майно по дану провадженню і він судом був скасований.

Тому просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову від 06.04.2016 року про накладення арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, винесену старшим державним виконавцем відділу ДВС Тячівського РУЮ ОСОБА_3

Представник скаржника в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просить суд скарпгу розглянути у його відсутності, заявлені вимоги скарги підтримали, посилаючись на обставини викладені в ній та просить їх задовольнити, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянув у його відсутності.

Подальший розгляд скарги проведено у відсутності скаржника за участі його представника.

Старший державний виконавець відділу ДВС Тячівського РУЮ ОСОБА_3 в судове засідання не зявився наддав суду заяву у якій просить скаргу розглянути у його відсутності, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянув у її відсутності.

У звязку з неявкою сторін, на підставі ст. 197 ч. 2 ЦПК України, фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що 02.07.2015 року стягувачкою ОСОБА_4 до Тячівського районного відділу ДВС предявлено для виконання виконавчий лист № 2/307/1330/15-ц по справі № 307/1330/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

06.04.2016 року старшим виконавцем відділу ДВС Тячівського РУЮ ОСОБА_3 повторно винесена постанова про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, а також його розшук.

Суду не надано доказів, що скаржник ухиляється від сплати аліментів, що має заборгованість по аліментам, що розрахунок заборгованості йому вручено. Крім цього, у порушення вимог ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження», в оскаржуваній постанові не зазначено розмір суми стягнення і не встановлено межу суми стягнення, а тому суд вважає, що скаргу слід задовольнити.

Керуючись ст. 207 п. 5, ст.ст. 383, 387 ЦПК України, чч. 1,2,3,4 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» -

У Х В А Л И В:

Визнати неправомірною та скасувати постанову від 06.04.2016 року про накладення арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесену старшим державним виконавцем відділу ДВС Тячівського РУЮ ОСОБА_3

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 5 днів з дня її постановлення, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: В.В.Чопик