Справа №591/7447/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Шелєхова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/253/16 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 грудня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення грошової суми, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 за необґрунтованістю.

Вказане рішення суду ОСОБА_3 оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції всупереч положенням ст.1074 ЦК України дійшов помилкового висновку, що розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на рахунку позивача, регламентується спеціальним законом, а саме: Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тобто, про можливе обмеження права розпоряджатися цими коштами. Більше того, як наголошується в апеляційній скарзі, у п.5 ч.6 ст.36 вказаного Закону йдеться про те, що обмеження щодо задоволення вимог вкладників не поширюється на зобов'язання банку про виплату коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунка вкладників, чого безпідставно не врахував суд першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 лютого 2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта банк» був укладений договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» за № 012-18000-250215 із залученням вкладу в іноземній валюті на суму 4613 доларів США, з виплатою процентів на суму вкладу у розмірі 5,5 % річних на строк до 26 травня 2015 року (а.с.8).

Того ж дня сторони уклали додаткову угоду до вказаного договору, якою виклали п.1.8 ст.1 договору в іншій редакції, тобто про те, що серед іншого, вклад на рахунок позивача може зараховуватись шляхом перерахування коштів з відкритого в банку поточного рахунку іншої фізичної особи-резидента (а.с.9), що і відбулось насправді, тобто вказані 4613 доларів США були переказані з рахунку ОСОБА_5 на рахунок позивачки, що вбачається з копії відповідного платіжного доручення за № 46459112 від 25 лютого 2015 року (а.с.10).

Постановою Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року за № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року № 51 у ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію з 03 березня 2015 року, дію якої в подальшому було продовжено до 02 жовтня 2015 року включно (а.с.39-40, 41, 42, 43).

Постановою Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року відкликано банківську ліцензію АТ «Дельта Банк» та прийнято рішення про його ліквідацію. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 жовтня 2015 року розпочата процедура ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно (а.с.44, 45).

На звернення позивачки з приводу виплати їй коштів за договором банківського вкладу тимчасова адміністрація ПАТ «Дельта Банк» листом від 22 вересня 2015 року повідомила їй про обмеження операцій щодо виплат за рахунками, відкритими на її ім'я, на час дії тимчасової адміністрації (а.с.11).

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції послався на його необґрунтованість, вказуючи на те, що під час дії тимчасової адміністрації вимоги вкладників банку не задовольняються, пославшись при цьому на Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як передбачено ч.ч.1, 3 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Вимогами ст.1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Як передбачено ч.ч.1, 3 ст.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Згідно з п.16 ч.1 ст.2 вказаного Закону тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

А п.6 ч.1 ст.2 цього ж Закону визначено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Зокрема, ч.5 ст.34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації, а саме, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, а також нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами (п.п.1, 5 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до п.2 ч.2 ст.46 цього Закону банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

У ч.1 ст.52 указаного Закону йдеться про те, що кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості:

1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян;

2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону, витрат, пов'язаних із консолідованим продажем активів Фондом;

4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом;

5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування;

6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано;

7) вимоги інших вкладників, які не є пов'язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов'язаними особами банку;

8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом;

9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов'язаними особами банку;

10) вимоги за субординованим боргом.

З урахуванням наведених норм права та встановлених у справі обставин, зокрема, факту того, що на момент запровадження в ПАТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації, дія якої розпочалась з 03 березня 2015 року, строк повернення позивачці коштів за договором банківського вкладу ще не настав, оскільки грошові кошти в сумі 4613 доларів США були переказані на її рахунок із строком дії вкладу до 26 травня 2015 року, а також позивачка не пред'являла до відповідача вимогу про повернення вкладу до спливу строку, визначеного договором банківського вкладу, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, так як до спірних правовідносин застосовуються вимоги Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме: п.1 ч.5 ст.36 цього Закону - про те, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Таким чином, помилковими є доводи апеляційної скарги про незастосування вказаного Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до спірних правовідносин.

Також безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на те, що стягнення коштів за договором банківського вкладу мало бути здійснено відповідно до вимоги п.1 ч.6 ст.36 вказаного Закону, тобто на те, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників, оскільки строк дії договору банківського вкладу, укладеного за участі позивачки, на момент введення тимчасової адміністрації ще не закінчився.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що на виконання наказу тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» від 29 травня 2015 року за № 408 щодо продовження роботи Комісії з перевірки вкладів фізичних осіб АТ «Дельта Банк» вказаною комісією були виявлені правочини (договори) за вкладними операціями, які не мали бути укладені після 16 січня 2015 року, коли до ПАТ «Дельта Банк» були доведені вимоги постанови Правління Національного банку України за № 692/БТ від 30 жовтня 2014 року про те, щоб не допускати проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.49, 52, 56, 66-67, 70), серед переліку яких є й укладений з позивачкою договір банківського вкладу від 25 лютого 2015 року за № 012-18000-250215, що відображено у протоколі засідання комісії від 15 вересня 2015 року (а.с.63-64, 65, 72).

Отже, на момент звернення позивача із заявою до відповідача про повернення суми вкладу у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1; 308; 314 ч.1 п.1; 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 грудня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -