У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до апеляційного суду Львівської області, держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 1 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що у липні 2007 року він звертався до Сокальського районного суду Львівської області з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про зобов'язання виплатити вартість бензину, використаного для заправки службового автомобіля в період з 1 січня 2003 року до 1 липня 2006 року.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 23 липня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2011 року, у задоволеннійого адміністративного позову відмовлено.

22 червня 2011 року Вищий адміністративний суд України скасував зазначені судові рішення, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Сокольського районного суду Львівської області від 8 листопада 2011 року провадження у справі закрито, а йому роз'яснено право звернутись до суду в порядку цивільного судочинства.

Уподальшому він звернувся до суду із таким же позовом в порядку цивільного судочинства, однак ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 23 листопада 2011 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21 лютого 2012 року, у відкритті провадження було відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2013 року ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 23 листопада 2011 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 лютого 2012 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

ОСОБА_4 вважав, що ухвала апеляційного суду Львівської області від 21 лютого 2012 року є завідомо неправосудною і такою, що порушує норми Конституції України, у колегії суддів був намір позбавити його доступу до правосуддя та грубо порушено конституційні права.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з апеляційного суду Львівської області та держави Україна в особі Міністерства юстиції України на його користь 1 млн. грн на відшкодування моральної шкоди, завданої у результаті протиправних дій апеляційного суду Львівської області, що спричинили приниження його честі, гідності та ділової репутації.

Заочним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 24 червня 2015 року в задоволенні ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 1 березня 2016 року рішення районного суду в частині позовних вимог до апеляційного суду Львівської області скасовано, провадження у справі в цій частині закрито. У решті - рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції у не скасованій частині та ухвала апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 до держави Україна в особі Міністерства юстиції України, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, що є його обов'язком в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Апеляційний суд вірно закрив провадження у справі в частині вирішення позовних вимог до апеляційного суду Львівської області, оскільки рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, тому що це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Отже, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Такий висновок суду відповідає положенням ст. ст. 56, 126, 129 Конституції України, ст. 122 ЦПК України, а також роз'ясненням, наданим судом у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади», у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів».

Зазначене відповідає вимогам ст. ст. 6, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції у нескасованій частині та ухвалу апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 червня 2015 року у не скасованій при апеляційному перегляді частині та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 1 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
В.А. Черненко С.П. Штелик