Справа № 182/4003/15-ц
Провадження № 2/0182/1029/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.02.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді Шестакової З.С.

при секретарі - Пометій Є.Т.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання незаконними дій, повязаних зі створенням перешкоди у користуванні кімнатами у квартирі та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд

встановив:

Спочатку позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні належним майном, вселення, відшкодування маральної та матеріальної шкоди.

Згодом позивач просила суд залишити без розгляду її вимоги щодо усунення перешкод у користуванні належним їй майном та вселення її у квартиру, оскільки відповідач передав їй ключі від квартири, чим усунув створені ним перешкоди у користуванні кімнатами № 4 та № 5 квартири № 55, яка розташована в будинку № 103 по вул. Жуковського в м. Нікополі Дніпропетровської області.

15 лютого 2016 року позивач уточнила свої позовні вимоги та просила суд визнати незаконними дії відповідача ОСОБА_2, повязані зі створенням для неї перешкод у користуванні належним їй майном в період часу, починаючи з 08 травня 2015 року по 11 листопада 2015 року, та стягнути з відповідача на її користь матеріальну і моральну шкоду.

Свої вимоги мотивує тим, що їй на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2011 року належить на праві власності 1/2 частина квартири № 55, яка розташована в будинку № 103 по вул. Жуковського в м. Нікополі Дніпропетровської області. Друга частина квартира належить на праві власності ОСОБА_2, який доводиться їй колишнім чоловіком.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2012 року був встановлений порядок користування квартирою № 55, яка розташована в будинку № 103 по вул. Жуковського в м. Нікополі Дніпропетровської області, виділено у користування ОСОБА_3 кімнати № 4 та № 5. В користування ОСОБА_2 виділена кімната № 2. Кухня, коридор, ванна, вбиральня, вбудована шафа залишені у загальному користуванні співвласників.

08 травня 2015 року вона не змогла потрапити до належної їй частини квартири № 55, яка розташована в будинку № 103 по вул. Жуковського в м. Нікополі Дніпропетровської області, так як відповідач самовільно змінив замки на вхідних дверях квартири.

12 травня 2015 року вона звернулася з відповідною заявою до Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області. В ході перевірки її звернення знайшли підтвердження протиправні дії з боку відповідача, тому їй було пропоновано звернутися до суду за захистом порушеного права.

Позивач вважає, що ОСОБА_2 своїми протиправними діями позбавив її права користування належною частиною майна, обмежив її право власності. Тим самим поруши вимоги

статті 319, частини 1 статті 321 ЦК України та статті 155 ЖК України, та заподіяв їй матеріальну та моральну шкоду відповідно до вимог статей 1166 частини 1 та 1167 частини 1 ЦК України.

Моральну шкоду позивач оцінює в 10 000 грн., яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у завязку із порушенням її немайнових прав, яке відбулося внаслідок неправомірних дій відповідача, які в свою чергу привели до фактичного позбавлення її та їх неповнолітньої дитини житла та тривалий час, значно ускладнили умови їх існування.

Внаслідок пережитих душевних страждань погіршилося самопочуття позивача, вона змушена була звернутися до лікаря та проходити лікування. Для відновлення її здоровя вона за приписом лікаря придбала медикаменти вартістю 421 грн. 84 коп., тому дану суму просить стягнути на її користь з ОСОБА_2

Представники позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги ОСОБА_3, просив їх задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, оскільки вважає їх безпідставними.

Так, позивач не довела, яке саме право було порушено діями відповідача, оскільки вона не проживає у квартирі № 55, яка розташована в будинку № 103 по вул. Жуковського в м. Нікополі Дніпропетровської області.

Він змушений був замінити замок на вхідних дверях квартири, бо він зламався. Так як він не спілкується з позивачем, він не мав можливості передати їй ключі від замка на вхідних дверях. Сама ОСОБА_3 до нього не зверталася та не просила надати їй ключі. Він також не спростовував факт заміни замка на вхідних дверях під час перевірки працівниками міліції звернення позивача та пояснював, що має намір надати ОСОБА_3 ключі, однак вона до нього з цього приводу не зверталася, а він не має її засобів звязку.

При цьому, відповідач не виключає той факт, що замок могла зламати позивач, оскільки у квітні 2015 року вона була у квартирі, зачинила та опечатала належні їй кімнати, в яких знаходилися його особисті речі. З цього приводу він звертався до Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Відповідач також вважає, що своїми діями він не заподіяв ОСОБА_3 матеріальну та моральну шкоду. Так, позивач до лікаря звернулася 25 травня 2015 року, тобто через тривалий час після заміни ним замка. На його думку, позивач не довела факт її захворювання з його вини. Тому просив суд в позові ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2011 року належить на праві власності 1/2 частина квартири № 55, яка розташована в будинку № 103 по вул. Жуковського в м. Нікополі Дніпропетровської області. Друга частина квартира належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 (а.с.6,22).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2012 року встановлений порядок користування квартирою № 55, яка розташована в будинку № 103 по вул. Жуковського в м. Нікополі Дніпропетровської області, виділено у користування ОСОБА_3 кімнати № 4 та № 5. В користування ОСОБА_2 виділена кімната № 2. Кухня, коридор, ванна, вбиральня, вбудована шафа залишені у загальному користуванні співвласників (а.с.7).

ОСОБА_2 постійно проживає у квартирі № 55, яка розташована в будинку № 103 по вул. Жуковського в м. Нікополі Дніпропетровської області, та 08 травня 2015 року відповідач замінив замок на вхідних дверях квартири, оскільки він прийшов у непридатність. Факт заміни замка суд вважає доведеним, оскільки сторони це не спростовують.

Оскільки сторони не спілкуються, та, як було встановлено судом, позивач ОСОБА_3 тривалий час не проживає в квартирі № 55, яка розташована в будинку № 103 по вул. Жуковського в м. Нікополі Дніпропетровської області, що підтверджується довідкою директора ОСББ «Віра» від 23 жовтня 2015 року та не спростовується представником позивача, який пояснив, що ОСОБА_3 не має можливості проживати у квартирі через те, що відповідач вивіз із квартири холодильник та пральну машину, - відповідач не міг своєчасно передати ОСОБА_3

ключі. Сама позивач до відповідача з цього приводу не зверталася.

Під час розгляду справи у суді відповідач ОСОБА_2 передав ключі ОСОБА_3

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 15 лютого 2016 року за заявою позивача були залишені без розгляду її позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні належним їй майном та вселення у квартиру.

Суд вважає, що ОСОБА_3 не доведені обставини щодо навмисного чинення відповідачем перешкод у володінні та користуванні нею 1/2 частиною квартири № 55, яка розташована в будинку № 103 по вул. Жуковського в м. Нікополі Дніпропетровської області.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В той же час доказів, які б спростовували заперечення відповідача щодо заміни 07 травня 2015 року замка на вхідних дверях внаслідок його поломки та доводили позовні вимоги ОСОБА_3, її представником суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить висновку, що ОСОБА_3 та її представник розпорядилися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи те, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить висновку, що позивач ОСОБА_3 не довела, що відповідач, змінюючи замок на вхідних дверях внаслідок його непридатності, порушив її права власника, та що їй створено перешкоди для користування й розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України).

Статтею 16 ч. 2 ЦК України визначений вичерпний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а саме:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обовязку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, нормою даної статті не передбачений такій спосіб захисту цивільних прав чи інтересів, як визнання дій (бездіяльності) фізичних осіб незаконними.

Щодо вимог ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, то згідно норми частини 1 статті 1166 та частини 1 статті 1167 ЦК України майнова та моральна шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її завдала, у разі наявності її неправомірних дій та вини.

Оскільки судом не встановлена вина відповідача та позивачем не доведені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд знаходить позовні вимоги ОСОБА_3 в цій частині необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню.

До того ж, судом не встановлений причинний зв'язок між заміною ОСОБА_2 замка на вхідних дверях та погіршенням стану здоровя ОСОБА_3, оскільки, як вказує позивач, вона не

змогла потрапити до квартири 08 травня 2015 року, а до лікаря звернулася 25 травня 2015 року, що підтверджується довідкою КЗ «Нікопольська центральна районна лікарня» від 29 грудня 2015 року за № 2544. Інших доказів заподіяння позивачеві матеріальної шкоди відповідачем судом не добуто.

З урахуванням викладених обставин, суд знаходить позовні вимоги ОСОБА_3 не обґрунтованими та не підлягаючими задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3,10,11,14,15,57,60,88,209,212-215,218 ГПК України, ст.ст.15,16, 1166,1167 ЦК України, суд

вирішив:

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання незаконними дій, повязаних зі створенням перешкоди у користуванні кімнатами у квартирі та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_4