УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоТкачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В.,Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Харківської області від 11 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому, з врахуванням уточнених позовних вимог, просила суд: визнати об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_6 автомобіль ВАЗ 2170, державний номер НОМЕР_1; провести розподіл спільного сумісного майна подружжя, визнавши за ОСОБА_6 право власності на Ѕ частину вказаного автомобіля; стягнути зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію замість Ѕ частки у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль у розмірі 31 950 грн; стягнути зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 понесені останньою витрати на правову допомогу в розмірі 5 850 грн та витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову ОСОБА_6 посилалась на те, що спірний транспортний засіб був придбаний у період шлюбу з відповідачем за спільні кошти, а відтак є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. ОСОБА_7 відмовився вирішити питання про поділ такого майна мирним шляхом, самостійно користується автомобілем та бажає залишити право власності на нього за собою. ОСОБА_6 не заперечує проти отримання грошової компенсації за її частку автомобіля в розмірі 31 950 грн та залишення спірного автомобіля у власності відповідача, тому просила суд задовольнити позов у обраний нею спосіб.

ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_6 в якості компенсації за його частку в майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя 9 тис. грн.

Посилався на те, що в період шлюбу з позивачем ним були взяті два споживчих кредити та за кредитні кошти подружжям були придбані ноутбук, два телевізори, пилосос на загальну суму 18 тис грн, відповідно його частка у цьому майні складає 9 тис. грн.

ОСОБА_7, не заперечував проти визнання спірного автомобіля об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя та визнання за ОСОБА_6 права власності на Ѕ його частину в порядку поділу майна подружжя, але заперечував проти стягнення з нього грошової компенсації на користь позивача.

Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 06 травня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано спірний автомобіль ВАЗ 2170, державний номер НОМЕР_1, таким, що належав подружжю на праві спільної сумісної власності.

В порядку поділу майна подружжя залишено спірний автомобіль у власності ОСОБА_7 та стягнуто з останнього на користь ОСОБА_6 31 950 грн грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль.

Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 4 819 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_6 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

Рішення районного суду в частині відмови в позові ОСОБА_6 та в частині відмови в зустрічному позові ОСОБА_7 не було предметом апеляційного розгляду.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 11 серпня 2015 року рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 06 травня 2015 року в частині залишення у власності ОСОБА_7 автомобіля марки «ВАЗ-2170», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та в частині стягнення зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошової компенсації за частку в праві спільної сумісної власності на вказаний автомобіль в сумі 31 950 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в позові ОСОБА_6

Визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в порядку поділу майна подружжя право власності по Ѕ частині за кожним на автомобіль марки «ВАЗ-2170», державний номер НОМЕР_1.

Зменшено розмір присуджених до стягнення судових витрат та стягнуто зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 2 409 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Предметом касаційного розгляду справи є перевірка законності та обґрунтованості рішень судів попередніх інстанцій в частині вирішення позову ОСОБА_6: про визнання спірного автомобіля ВАЗ 2170, державний номер НОМЕР_1, об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя; проведення розподілу такого автомобіля зі стягненням з одного із подружжя на користь іншого грошової компенсації Ѕ частини його вартості. Питання щодо розподілу судових витрат є похідним.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2006 року по 25 лютого 2014 року. В період шлюбу за спільні кошти придбали спірний автомобіль ВАЗ 2170, державний номер НОМЕР_1, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_7 Останній не заперечував, що такий автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалюючи рішення про залишення спірного автомобіля у власності ОСОБА_7 та стягнення з нього на користь ОСОБА_6 грошової компенсації за частку в спільній сумісній власності, суд першої інстанції послався на ч. 4 ст. 71 СК України та виходив з того, що ОСОБА_6 надала свою згоду на отримання грошової компенсації її частки у праві власності на автомобіль, який є неподільною річчю.

Апеляційний суд з такими висновками не погодився. Встановив, що ОСОБА_6, звертаючись до суду із даним позовом, ставила питання про поділ транспортного засобу, який за своєю природою є рухомим неподільним майном, а до таких правовідносин положення ч. 4 ст. 71 СК України не застосовуються, оскільки вказана норма права застосовується при поділі спільної сумісної власності у вигляді нерухомого майна, зокрема житлового будинку, квартири, земельної ділянки.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Таким чином, посилання апеляційного суду на невірне застосування судом першої інстанції ч. 4 ст. 71 СК України при вирішенні спору, є законним та обґрунтованим.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Спірний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6, він зареєстрований за ОСОБА_7, згоди щодо поділу автомобіля, який є неподільним майном, сторони не досягли. ОСОБА_7 категорично заперечує проти стягнення з нього грошової компенсації за частку позивача в порядку поділу майна подружжя і заявив про те, що він не має наміру вносити суму компенсації на депозитний рахунок суду.

Посилаючись на наведене, апеляційний суд дійшов висновків, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто з одного співвласника на користь другого грошову компенсацію вартості частки у спільному майні подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Апеляційний суд дійшов висновків, що вимоги ОСОБА_6 про визнання за нею права власності на Ѕ частину спірного автомобіля в порядку поділу майна подружжя є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню. При цьому, апеляційний суд визнав ідеальні частки подружжя - по Ѕ частини за кожним і залишив автомобіль у їх спільній частковій власності.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішено апеляційним судом у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги та наявні в матеріалах справи матеріали висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, а тому, керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 11 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька В.М. Колодійчук О.В. Умнова І.М. Фаловська