Справа № 274/5245/15-ц
Провадження № 2/0274/329/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

17.02.2016 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області

в складі головуючого судді Щербака Д.С., при секретарі Поступайло Х.О., розглянувши в залі суду в м. Бердичеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання права власності на самочинне будівництво,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015р. позивач ОСОБА_1 звернувся в суд до відповідача - Бердичівської міської ради Житомирської області з вище вказаним позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності на нежитлову будівлю магазин, площею 16,2 кв.м., за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Вінницька, 92 а.

Позовні вимоги мотивуються тим, що йому у 2001р. надано дозвіл на встановлення торгівельного кіоску в м. Бердичеві по вулиці Свердлова, 92/а (нині - Вінницька). В подальшому позивачем було отримано проектні документи на зазначене нерухоме майно. Будівництво магазину завершено у 2006р., проте ввести в експлуатацію вказану нерухомість позивач не може у зв?язку з тим, що право користування земельною ділянкою оформлено договором сервітуту, тоді як чинне законодавство передбачає можливість подачі відповідної декларації та реєстрації прав на нерухомість за наявності речового права на землю, оформленого договором оренди або суперфіцію.

В судове засідання позивач не з?явився, представник позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, просив суд його задовольнити, проти заочного рішення не заперечив.

Представник відповідача в судове засідання не з?явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином згідно зі статтями 74-76 ЦПК України, причини його неявки суду не відомі.

В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, проаналізувавши їх в сукупності та врахувавши надане суду письмове заперечення на позов (а.с.51-53), суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач з 18.08.1993р. здійснює підприємницьку діяльність, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.

Згідно архівного витягу з рішення виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 20.07.2001р. №446 позивачу надано дозвіл на замовлення паспорту на встановлення торгівельного павільйону за адресою: АДРЕСА_1.

Вказаним вище дозволом позивач користався, окрім того, у 2006р. він отримав паспорт оздоблення фасадів, робочий проект зовнішньої мережі водопроводу та каналізації.

У 2006р. будівництво магазину було завершено. Нежитлова будівля є одноповерховою, площа торгового приміщення становить 16,2 кв.м., обладнана електропостачанням, каналізацією та водопроводом.

15.07.2008р. подано заявку №171 в МКП «Інспекція з благоустрою та санітарії м. Бердичева» щодо влаштування тротуарної плитки за місцезнаходженням павільйону.

Крім того, 05.05.2014р. між позивачем та МКП «Бердичівводоканал» укладено договір за №129-ю про надання послуг з централізованого постачання холодної води і транспортування стоків.

Право користування земельною ділянкою під новозбудованим об?єктом оформлено договором сервітутного землекористування від 11.09.2014р. за №59.

Відповідно до ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно частин 1, 2 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з ч.3 ст.376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до ч.5 ст.376 Цивільного кодексу України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

З аналізу вище зазначених норм суд зробив висновок, що будівництво магазину здійснювалось без відповідного дозволу та відведення земельної ділянки. Проте, в подальшому така земельна ділянка була надана позивачу під уже збудоване нерухоме майно. Крім того, відомості про порушення майнових прав інших осіб вказаним вище будівництвом в матеріалах справи відсутності та відповідачем не спростовані.

Тому, на підставі вище викладеного та керуючись статтями 3, 10, 11, 60, 74-76, 197, 208, 212-215, 218, 223, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на нежитлову будівлю магазин, площею 16,2 кв.м., за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Вінницька, 92 а.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії даного рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто Бердичівським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Д.С. Щербак