Провадження№2/235/2782/16
Справа №235/6152/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого - судді Величко О.В.

при секретарі - Долгопольської А.В.

за участю позивачки ОСОБА_1

за участю представника позивачки ОСОБА_2

за участю відповідачки ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Покровськ цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, визнання особи покупцем за договором, визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, визнання особи покупцем за договором, визнання права власності. В обгрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 10.05.2012 року вона перебувала з відповідачем ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах. В 2013 році вона вирішила купити у відповідача ОСОБА_3 належну їй квартиру, що розташована за адресою: м. Донецьк, вул. Краснооктябрська, 88/2. Вони домовились про ціну, яка складала 134428 грн., а також про сплату вартості квартири по частинам, після чого оформити договір нотаріально. З метою купівлі вказаної квартири вона отримала від ПАТ «Дельта Банк» кредитні кошти, які частинами віддавала в якості задатку відповідачці ОСОБА_3 В подальшому, за домовленістю з відповідачем ОСОБА_4 вони прийшли до згоди про оформлення договору купівлі-продажу спірної квартири саме на відповідача ОСОБА_4

12.05.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: м. Донецьк, вул. Краснооктябрська,88/2, відповідно до якого ОСОБА_4 придбав вказану квартиру у лісній ОСОБА_5 зв»язку з тим, що фактично саме нею були сплачені кошти за придбання спірної квартири, просить визнати частково недійсним в частині покупця договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 12.05.2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 376, визнавши ОСОБА_1 покупцем за даним договором; визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі та пояснила, що дійсно перед укладенням договору купівлі продажу спірної квартири між нею, відповідачем ОСОБА_4 та ОСОБА_1 була домовленість про укладення договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: № 2 в будинку № 88 по вул. Краснооктябрьська в м. Донецьку, зокрема оговорено ціну квартири, та порядок її сплати. Позивачкою було передано відповідачці 134428 грн. в рахунок вартості придбаної квартири. В подальшому, у нотаріуса був укладений договір купівлі-продажу квартири між нею та відповідачем ОСОБА_4, позивачка ОСОБА_1 була відсутньою в момент укладення правочину. Оскільки у неї та відповідача ОСОБА_4 була домовленість про укладення договору на відповідну дату 12.05.2014 року , вона не придала значення тому, що ОСОБА_1 була відсутньою в момент оформлення правочину.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, інформація про час і місце судового засідання розміщена на сторінці Красноармійського міськрайонного суду у розділі «Інформація для учасників процесів( зона АТО)» офіційного веб-порталу «Судова влада України» в мережі Інтернет ( а.с.62,65).

Відповідно до ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Суд, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що у 2013 році між позивачкою ОСОБА_1, відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 була домовленість про укладення договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: м. Донецьк, вул. Краснооктябрська,88/2, зоакрема оговрено ціну договору, порядок сплати та оформлення.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачкою ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта банк» та 25.09.2013 року та 12.06.2013 року були укладені кредитні договори, згідно яких позивачка отримала кошти у розмірі 21000 грн. та 49000 грн. Проте , вказані договори не містять відомостей про те, що грошові кошти були отримані позичальником для придбання спірної квартири ( а.с. 17-49).

Матеріалами справи , а також поясненнями позивачки, представника позивачки, відповідачки ОСОБА_3 підтверджується той факт, що ОСОБА_1 дійсно сплачувала завдаток відповідачці за придбання спірної квартири.

12.05.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири , що розташована за адресою: м. Донецьк, вул. Краснооктябрська,88/2.( а.с. 6-7).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона ( продавець) передає або зобов»язується переджати майно ( товар) у власність другій стороні ( покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно ( товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

До загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відповідно до ст. 203 ЦК України відносяться: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових насладіків.

Відповідно до п. 25,26 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином ( стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов»язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить нормам закона, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені ст. 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдаток як один із видів забезпечення виконання зобовязання є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання.

Зі змісту розписок, які маються в матеріалах справи, дійсно вбачається, що ОСОБА_1 надавала грошові кошти ОСОБА_3 в рахунок вартості спірної квартири. Проте, судом не встановлено, що ці кошти передавались саме для підтвердження укладення договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Факт передачі грошей ОСОБА_1 відповідачці ОСОБА_3 не є доказом , який би спростовував волевиявлення сторін правочину ОСОБА_3І та ОСОБА_4 в момент укладення договору, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, зокрема поясненнями сторін.

При цьому суд звертає увагу на той факт, що між сторонами по справі була домовленість про придбання спірної квартири у відповідачці ОСОБА_3 для сумісного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1, та про укладення договору купівлі-продажу саме ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Отже, в судовому засіданні не доведено, що укладений 12.05.2016 року договір купівлі-продажу спірної квартири вчинено сторонами з метою приховання іншого правочину.

Окрім того, посилаючись на факт перебування позивачки з відповідачем ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах, суд не можу взяти до уваги при вирішенні даного спору, оскільки не підтверджений відповідним рішенням суду, вимоги про встановлення факту сумісного проживання та визнання спірної квартири обєктом сумісної власності до суду не заявлялись.

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема той факт, що позивачкою не доведена недійсність правочину- договору купівлі-продажу квартири що розташована за адресою: м. Донецьк, вул. Краснооктябрська,88/2 від 12.05.2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,88,209,212,214-215, 218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, визнання особи покупцем за договором, визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

В нарадчій кімнаті складено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено протягом п»яти днів з моменту оголошення його вступної та резолютивної частини.

Суддя: