провадження 2/201/ 469/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів та судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_114 липня 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів та судових витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилаються на те, що позивач є клієнтом цього банку, користувався послугами відповідача, використовуючи банківський рахунок та прив'язані до нього кредитні картки; протягом 2015 року на його картковий рахунок надходили кошти, в тому числі і ті кошти, які зараз знаходяться на цьому рахунку всього в сумі 16408 грн. 20 коп.. 06 травня 2015 року позивачем було надане доручення про перерахунок коштів через систему онлайн платежів ПриватБанку - Приват-24, однак це доручення виконане не було, програма видала відповідь про блокування платежу. Позивач звернувся до банку з заявою про з'ясування обставин вказаного, розблокування рахунку і повернення йому вказаної суми цього рахунку, але відповідач відмовився це зробити і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Рахунок не розблоковано і зараз, вказані кошти не повернуті банком, банк весь цей час користується коштами позивача, тому він вважає, що банк повинен сплатити позивачу вказану грошову суму, відсотки, інфляційні втрати і штраф. Звернувся вже з цим питанням до відповідача, отримав відмову, чим порушуються права позивача. На подальші неодноразові звернення позивача до відповідача з питанням виплати йому вказаних коштів отримано відмову, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено. Вважають вказані дії банку протиправними і просили про стягнення вказаних грошових коштів, задовольнивши позов у повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» позов не визнав, посилаючись на те, що ними дійсно позивач є клієнтом цього банку, користувався послугами відповідача, використовуючи банківський рахунок та прив'язані до нього кредитні картки; протягом 2015 року на його картковий рахунок надходили кошти, в тому числі і ті кошти, які зараз знаходяться на цьому рахунку всього в сумі 16408 грн. 20 коп.. 06 травня 2015 року позивачем було надане доручення про перерахунок коштів через систему онлайн платежів ПриватБанку - Приват-24, однак це доручення виконане не було, програма видала відповідь про блокування платежу. Вказане проведено правомірно, відповідно до законодавства України та рішень і постанов Національного банку України, протиправних дій з їх боку не було і умисного зволікання в виплаті коштів - також. Проти стягнення з них коштів вони заперечують, оскільки такі вимоги не основані на законі. На письмові звернення позивача вони відповідали в передбаченому законом порядку і терміни. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов'язань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Позовні вимоги не доведені. Вважають позовні вимоги до них безпідставними і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника позивача і представника відповідача, з'ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 дійсно є клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», користувався послугами відповідача, використовуючи банківський рахунок та прив'язані до нього кредитні картки; протягом 2015 року на його картковий рахунок надходили кошти, в тому числі і ті кошти, які зараз знаходяться на цьому рахунку всього в сумі 16408 грн. 20 коп.. 06 травня 2015 року позивачем було надане доручення про перерахунок коштів через систему онлайн платежів ПриватБанку - Приват-24, однак це доручення виконане не було, програма видала відповідь про блокування платежу. Позивач звернувся до банку з заявою про з'ясування обставин вказаного, розблокування рахунку і повернення йому вказаної суми цього рахунку, але відповідач відмовився це зробити і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Рахунок не розблоковано і зараз, вказані кошти не повернуті банком, позивач вважає, що банк повинен сплатити позивачу вказану грошову суму, відсотки, інфляційні втрати і штраф. Звернувся вже з цим питанням до відповідача, отримав відмову. Виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Підписавши анкету-заяву на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, позивач тим самим уклав з позивачем договір, який відповідно до ст.634 ЦК України є договором приєднання. Згідно анкети-заяви. підписаної позивачем. Позивач погодився на укладення договору з позивачем та з Умовами та правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», які розмішені на офіційному сайті за адресою: www.privatbank.ua.

Відповідно до п. 2.3.1.8. Умов та правил банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» клієнт, реєструючись в системі віддаленого доступу, мобільному додатку дає згоду на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, дії клієнта по реєстрації в системі віддаленого доступу, мобільному додатку є акцептом Умов та правил надання банківських послуг на банківське обслуговування. Дані Умови та правила разом з Тарифами складають договір про дистанційне обслуговуванні Клієнта та розмішені на офіційному сайті за адресою: mvw.privatbank.ua.

Відповідно до ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ, ст. 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 14 жовтня 2014 року № 1702-VII, а також розділу 2 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою № 492 правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року, на банки як суб'єкти первинного фінансового моніторингу покладено обов'язок щодо ідентифікації, верифікації клієнтів (їхніх представників), вивчення клієнтів та уточнення інформації про клієнтів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 5 ст. 1 Закону № 1702-VII вивчення клієнта - процес отримання суб'єктом первинного фінансового моніторингу під час ідентифікації та/або в процесі обслуговування клієнта інформації щодо фінансового стану клієнта та змісту його діяльності; проведення оцінки фінансового стану клієнта; визначення належності клієнта або особи, яка діє від його імені, до національних або іноземних публічних діячів, діячів, що виконують політичні функції в міжнародних організаціях, або пов'язаних з ними осіб; з'ясування місця його проживання або місця перебування чи місця тимчасового перебування в Україні (усіх даних щодо адреси місця проживання (перебування): назва країни, регіону (області), району, міста (села, селища), вулиці (провулку), номера будівлі (корпусу), номера квартири).

Згідно зі ст. 64 Закону № 2121-III банк має право витребувати інформацію, яка стосується ідентифікації клієнта (в тому числі керівників клієнта - юридичної особи, представника клієнта), вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, здійснення поглибленої перевірки клієнта, в органів державної влади, державних реєстраторів, банків, інших юридичних осіб, а також здійснювати заходи щодо збору такої інформації з інших джерел.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону № 1702-VII суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний здійснювати управління ризиками з урахуванням результатів ідентифікації, верифікації та вивчення клієнта, послуг, що надаються клієнту, аналізу операцій, проведених ним, та їх відповідності фінансовому стану і змісту діяльності клієнта. Суб'єкт первинного фінансового моніторингу під час здійснення управління ризиками враховує рекомендації, визначені чи надані відповідними суб'єктами державного фінансового моніторингу, які згідно з цим Законом виконують функції державного регулювання і нагляду за такими суб'єктами первинного фінансового моніторингу.

Пунктом 36 ст. 1 Закону № 1702-VII надано визначення ризиків - це небезпека (загроза, уразливі місця) для суб'єктів первинного фінансового моніторингу бути використаними з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення під час надання ними послуг відповідно до характеру їх діяльності.

Також, у відповідності до п. 43 ст. 1 Закону № 1702-VII управління ризиками - заходи, які здійснюються суб'єктами первинного фінансового моніторингу, із створення та забезпечення функціонування системи управління ризиками, яка передбачає, зокрема, визначення (виявлення), оцінку (вимірювання), моніторинг, контроль ризиків, з метою їх зменшення.

На виконання вищезазначених обов'язків та в межах чинного законодавства України банком було виявлено негативні відомості щодо позивача на інформаційному ресурсі Центру досліджень ознак злочинів проти Національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку «Миротворець». Останній у своїй діяльності керується ст. 17, 65 Конституції України, ст. 5, 11, 20, 21, 28, 29 Закону України «Про інформацію», ст. З, 6 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» , ст. 2, 6, 7 Закону України «Про захист персональних даних», ст. 396 КК України.

Відповідно до п. 1.1.3.2.13 Умов та правил надання банківських послуг, розташованих на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» www.privatbank.ua у мережі інтернет, які є невід'ємною частиною договору, укладеного з клієнтом, банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій. Відновлення видаткових операцій за рахунками клієнта можливе лише за умови видалення з інтернет-ресурсу «Миротворець» записів щодо причетності позивача до протиправних дій. Для видалення відомостей з ресурсу «Миротворець» клієнту необхідно особисто надіслати електронною поштою відповідний лист до спеціалізованого підрозділу МВС України на електронну адресу: https://. Більш детальна інформація про порядок вирішення питань щодо видалення записів про об'єкт дослідження центра «Миротворець» знаходиться на інтернет-ресурсі рsb4икг.ог».

З огляду на више викладене, відповідач діяв у рамках та на виконання вимог чинного законодавства України та договірних відносин.

Крім того, положення ч. 1., ч. 2 ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 14 жовтня 2014 року № 1702-УІІ регламентують, що суб'єкт первинного фінансового моніторингу відповідно до законодавства зобов'язаний на підставі поданих клієнтом (представником клієнта) офіційних документів або засвідчених в установленому порядку їх копій (якщо інше не передбачено цим Законом) здійснювати ідентифікацію та верифікацію клієнта (представника клієнта). При цьому, документи мають бути чинними (дійсними) на момент їх подання та включати всі необхідні ідентифікаційні дані. У разі виникнення сумнівів у достовірності чи повноті наданої інформації про клієнта суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний провести поглиблену перевірку клієнта.

На виконання вищезазначеного обов'язку, положеннями ст. 64 Закону України № 2121-ІІІ та ч. 7 ст. 9 Закону України № 1702-УІІ передбачено, що суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов'язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для ідентифікації, верифікації, вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, а також для виконання таким суб'єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитись від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику (ст. 10 Закону України № 1702- УІІ).

На підставі вищезазначених норм законодавства України відповідачем було неодноразово витребувано у позивача документи щодо походження коштів, які надійшли на рахунки позивача за період 2014-2015 років. Але таких документів позивач і до сьогодні не надав.

Окрім того, відповідно до п. 1.1.3.2.3. Умов та правил банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» у разі порушення власником або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов договору та/або у разі виникнення овердрафта банк має право призупинити розрахунки за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення зазначених порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань у цілому або у визначеній банком частці у разі невиконання власником та/або довіреною особою власника своїх боргових зобов'язань та інших зобов'язань за Договором.

П. 12 Розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою № 705 правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року передбачено, шо емітент має право прийняти рішення про зупинення здійснення операпій з використанням певного електронного платіжного засобу, а також про вилучення електронного платіжного засобу за наявності обставин, шо можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного засобу та/або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності платника виконати своє зобов'язання щодо сплати кредиту та процентів за ним, в інших випадках, установлених договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

В даному випадку банк діє в рамках укладеного між сторонами договору та в межах чинного законодавства. Так, в ухвалі від 16 грудня 2015 року по справі № 6-31159ск15 ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив: «Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Застосовуючи зазначені положення закону, суди використали лише ті їх приписи, які вказують на умови договору щодо прав клієнта і не врахували виключення з умов договору, шо ним же передбачені або законом. Так, оформлюючи картковий рахунок, клієнт приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з п. 1.1.3.2.13 яких передбачено, що банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Відповідно до роз'яснень п. 1 постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення», обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положення ст. 11 Цивільного кодексу України визначають, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Нормами ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями відповідача, пов'язаними з неналежним виконанням взятих на себе обов'язків позивачу було завдано ушкодження здоров'я, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Але в судовому засіданні це підтвердження не знайшло.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню ні повністю, ні в частині.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобов'язання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивача) діям відносно нього, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов'язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги і наполягання представника позивача на позові, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні позову до ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів та судових витрат відмовити.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів та судових витрат в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 17, 19, 41, 55, 65, 124 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 22, 203, 215, 525, 526, 530, 626-639, 657, 1058 - 1061, 1068, 1166, ЦК України, ст. 5, 11, 20, 21, 28, 29 Закону України «Про інформацію», ст. З, 6 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» , ст. 2, 6, 7 Закону України «Про захист персональних даних», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів та судових витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -