Справа № 344/8659/16-ц
Провадження № 2/344/4058/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

14 листопада 2016 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря Мічути Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 академії внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі, -

В С Т А Н О В И В :

11 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 академія внутрішніх справ звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 31 липня 2009 року № 568 ОСОБА_2 з 01 вересня 2009 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в ОСОБА_1 академію внутрішніх справ. 29 вересня 2009 року між Київським національним університетом внутрішніх справ та відповідачем укладений договір про підготовку фахівця, який пізніше було доповнено додатковими договорами № 1 від 25 липня 2012 року та № 784 від 21 листопада 2012 року, що стали невідємною його частиною. Відповідно до договору, ОСОБА_2 навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобовязувався після навчання відпрацювати не менше 3 років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання відшкодувати витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі. Враховуючи, що відповідачу на момент підписання договору не виповнилося 18 років, його батько ОСОБА_3 надав письмову згоду на укладення відповідачем договору, що є його невідємною частиною. З 01 вересня 2009 року по 14 червня 2013 року відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Наказом ОСОБА_1 академії внутрішніх справ від 14 червня 2013 року № 604 відповідачу присвоєно кваліфікацію бакалавра за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом бакалавра. Після здобуття вищої освіти ОСОБА_2 відповідно до умов договору направлено для подальшого проходження служби до УМВС України в Івано-Франківській області. Навчальним закладом умови договору виконані у повному обсязі. 25 лютого 2015 року на адресу ОСОБА_1 академії внутрішніх справ надійшов лист від УМВС України в Івано-Франківській області про те, що наказом УМВС України в Івано-Франківській області від 24 квітня 2014 року № 223 о/с відповідача звільнено з органів внутрішніх справ на підставі поданого ним рапорту за власним бажанням. В порушення умов договору відповідач з власної ініціативи звільнився з органів внутрішніх справ до спливу встановленого договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання. За таких обставин позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 академії внутрішніх справ вартість витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі, у сумі 37 411,54 грн. та судовий збір у сумі 1 378,00 грн.

07 листопада 2016 року позивачем до суду надана заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вартість витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі, у сумі 37 411,54 грн., судовий збір у сумі 1 378,00 грн. та витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, у сумі 420,00 грн.

У судове засідання представник позивача не прибув, проте надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач у жодне судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, тоді як про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідач був викликаний у судове засідання через засоби масової інформації, про що свідчить наявне у матеріалах справи оголошення у газеті «Урядовий курєр» від 29 жовтня 2016 року № 203 (5823). Проте відповідач не повідомив про причини своєї неявки і не подав заяв про розгляд справи за його відсутності, не було подано і заперечень на позовну заяву. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до частини девятої статті 74 Цивільного процесуального кодексу України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Згідно частини першої статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Керуючись статтями 77, 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній даних і доказів, так як у суду є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а позивач не заперечує проти такого розгляду.

Суд, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Наказом від 31 липня 2009 року № 568 ОСОБА_2 з 01 вересня 2009 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ за спеціальністю «Правознавство» (а.с. 9).

29 вересня 2009 року укладений договір № 09-6639 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ між Київським національним університетом внутрішніх справ та ОСОБА_2, предметом якого є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямком (спеціальністю) правознавство (а.с. 10, 12).

Батько відповідача ОСОБА_3 надав письмову згоду на укладення відповідачем договору (а.с. 11).

25 липня 2012 року між ОСОБА_1 академією внутрішніх справ та ОСОБА_2 укладений додатковий договір № 1 до договору про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ № 09-669 від 29 вересня 2009 року (а.с. 13).

21 листопада 2012 року між ОСОБА_1 академією внутрішніх справ та ОСОБА_2 укладений додатковий договір укладений додатковий договір №784 до договору про підготовку фахівця у ОСОБА_1 академії внутрішніх справ (а.с. 14).

Наказом від 14 червня 2013 року № 604 про випуск курсантів факультету підготовки слідчих навчально-наукового інституту підготовки слідчих і криміналістів у 2013 році, ОСОБА_2 видано диплом бакалавра (а.с. 15).

Розмір фактичних витрат, повязаних з навчанням ОСОБА_2 у навчальному закладі, становить 37 411,54 грн. (а.с. 16).

Позивачем зроблений розрахунок фактичних витрат, повязаних з утриманням рядового ОСОБА_2 у ОСОБА_1 академії внутрішніх справ (а.с. 17).

Сума коштів, витрачених на харчування курсанта факультету підготовки слідчих ННІПСК НАВС Ткаченка А.В., становить 14 635,71 грн. (а.с. 18).

Вартість речового майна перемінного особового складу академії за період навчання з 31 липня 2009 року по 14 червня 2013 року молодшого сержанта міліції ОСОБА_2, складає 2 723,89 грн. (а.с. 19).

Фактичні витрати на оплату комунальних послуг і вартість спожитих енергоносіїв ОСОБА_2 становлять 9 651,63 грн. (а.с. 20-25).

Начальник управління кадрового забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області звернувся з листом до начальника відділу кадрового забезпечення ОСОБА_1 академії внутрішніх справ про направлення матеріалів відносно звільнених працівників УМВС України в Івано-Франківській області - колишніх випускників ОСОБА_1 академії внутрішніх справ (а.с. 26).

Згідно наказу № 223 о/с від 24 квітня 2014 року УМВС України в Івано-Франківській області, лейтенанта міліції ОСОБА_2 звільнено з посади слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області з 24 квітня 2014 року за власним бажанням (а.с. 27).

22 квітня 2014 року затверджений висновок службового розслідування по факту звільнення з органів внутрішніх справ України молодого фахівця - випускника НАВС 2013 лейтенанта міліції ОСОБА_2 слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області (а.с. 28-29).

ОСОБА_2 звернувся з рапортом про звільнення з органів внутрішніх справ (а.с. 30).

Відповідачем надані пояснення інспектору сектору кадрового забезпечення Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області (а.с. 31).

Позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування витрат, повязаних з навчанням у вищому навчальному закладі, у розмірі 37 411,54 грн. (а.с. 32).

Статут ОСОБА_1 академії внутрішніх справ затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 листопада 2010 року за № 555 (а.с. 33-36).

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України» Київський національний університет внутрішніх справ реорганізований в ОСОБА_1 академію внутрішніх справ (а.с. 37).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 150 від 14 травня 2007 року затверджено Типовий договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (а.с. 38-40).

За змістом частини першої статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання, або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 612Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк.

Частина перша статті 623 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

У відповідності з положеннями статті 56 Закону України «Про вищу освіту» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), випускники вищих навчальних закладів вільні у виборі місця роботи. Випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Якщо випускник вищого навчального закладу навчався за кошти третьої особи, його працевлаштування здійснюється відповідно до укладеної між ними угоди.

Частиною сьомою статті 18 Закону України «Про міліцію» (в редакції, чинній на час звільнення відповідача з органів внутрішніх справ) передбачено, що курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Пунктом 2.3.6 договору № 09-669 від 29 вересня 2009 року встановлено, що відповідач зобовязувався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати повязані з утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком.

Пунктом 3 укладеного договору визначені підстави відшкодування фактичних витрат на підготовку, до яких, зокрема, належить звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин, через неуспішність, за порушення дисципліни.

Згідно пункту 4.1 договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

У пункті 4.2 договору зазначено, що у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 4.4 договору, у разі відмови добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку.

Таким чином, відповідач згідно договірних зобовязань та вимог нормативно-правових актів повинен був пропрацювати не менше трьох років в органах внутрішніх справ, проте 24 квітня 2014 року відповідач був звільнений з роботи за власним бажанням до закінчення вищевказаного терміну, а тому зобовязаний повернути витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі.

Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що в ході розгляду справи представником позивача доведені ті обставини, на які посилається як на підстави своїх позовних вимог, тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Частиною першою статті 79 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 6 частини третьої статті 79 Цивільного процесуального кодексу України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Частина перша статті 88 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1 378,00 грн. (а.с. 1) та витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, у сумі 420,00 грн. (а.с. 64) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 4, 6, 7, 10, 57-60, 77, 79, 88, 169, 197, 209, 212-214, 218, 222-233, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 академії внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі, задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 академії внутрішніх справ вартість витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі, у сумі 37 411,54 грн. (тридцять сім тисяч чотириста одинадцять грн. 54 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 академії внутрішніх справ судовий збір у сумі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.), витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, у сумі 420,00 грн. (чотириста двадцять грн. 00 коп.), усього на загальну суму 1 798,00 грн. (одна тисяча сімсот девяносто вісім грн. 00 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуто Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.В. Мелещенко