Справа № 755/4829/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Бартащук Л.П.

при секретарі: Ізвольській С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія.» до ОСОБА_1, Державної служби інтелектуальної власності України про визнання договору про передачу права власності на знак для товарів і послуг недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ПрАТ «УТСК» звернулася з позовом до відповідачів ОСОБА_1, Державної служби інтелектуальної власності України з позовом про визнання договору про передачу права власності на знак для товарів і послуг недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

30.08.2014 року засіданням Наглядової ради Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія.» було відсторонено від виконання повноважень Голову правління ОСОБА_3

Після обрання тимчасово виконуючого обов'язки Голови правління ПрАТ "УТСК", у зв'язку з відсутністю звітності про фінансово-господарську діяльність товариства за минулі роки, було винесено питання про проведення ревізії для встановлення реального фінансового стану товариства.

В ході проведення ревізії встановлено, що 02.01.2013 року між ПрАТ "УТСК" та ОСОБА_1 було укладено договір про передачу права власності на знак для товарів і послуг «UTICO».

Під час проведення внутрішньої ревізії 20.11.2014 року на адресу ПрАТ «УТСК» надійшла ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 14.10.2014 року про відкриття провадження у цивільній справі № 752/16858/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «УТСК» про стягнення заборгованості за використання знака для товарів і послуг «UTICO».

Відповідно до протоколу № 66 засідання позачергових зборів акціонерів ПрАТ "УТСК" від 19.10.2012 року ОСОБА_1 була обрана на посаду ревізора товариства.

Крім того, ОСОБА_1 знаходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, якого 19.10.2012 року на засіданні позачергових Зборів акціонерів ПрАТ «УТСК» було обрано членом Наглядової ради товариства.

Відповідач - 1 ОСОБА_1, будучи заінтересованою особою у вчиненні зазначеного правочину, не повідомила у строк встановлений законом Правління ПрАТ «УТСК» про намір вчинення вищезазначеного правочину.

Наглядова рада ПрАТ «УТСК», до виключної компетенції якої входять вирішення таких питань, не приймала жодного рішення щодо можливості укладання відповідного договору.

Крім того, даний товарний знак для товарів і послуг містить комбінацію літер, яка повністю співпадає з назвою позивача і є комерційним найменуванням, яке з 1994 року використовується на території України для позначення на бланках підприємства при здійсненні листування, товарах, рекламних продуктах, тощо. З огляду на зазначене, є неприйнятним факт передання права власності на знак для товарів і послуг, що відображає власне найменування.

Представник ПрАТ «УТСК» вважає, що договір був укладений за змовою Голови Правління Товариства, окремих членів Наглядової ради та ревізором, - з порушенням вимог чинного законодавства України; вчинення правочину було приховано від Наглядової ради та Загальних зборів акціонерів; умови договору є неприйнятним та збитковими для товариства.

Відповідачем-1 також не виконано обов'язок, покладений на неї цим договором, а саме, - не сплачено винагороду за передачу права власності на знак в сумі 50 000,00 грн.

Із зазначених підстав позивач просить суд задовольнити позовні вимоги та визнати договір про передачу права власності на знак для товарів і послуг недійсним.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали позов, просили його задовольнити.

Представник відповідача -1 ОСОБА_1 в судовому засіданні надала заперечення проти позову, однак, після с усунення обставин, які були підставою для зупинення провадження у справі, безпосередньо відповідач-1 ОСОБА_1 направила на адресу суду нотаріально посвідчену заяву, якою позов визнала в повному обсязі, у зв'язку з врегулюванням спору і визнанням нею обставин, просила позов задовольнити.

Представник відповідача-2 Державної служби інтелектуальної власності України в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог до Державної служби інтелектуальної власності України з підстав відсутності з боку служби порушених прав позивача, зазначивши, що відповідно до законодавства обов'язковій державній реєстрації підлягає не договір, а сам факт передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів та послуг, лише після державної реєстрації факту передання виключних майнових прав шляхом внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знак для товарів і послуг відомостей про передачу майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг правонаступник набуває усіх прав інтелектуальної власності, передбачених законодавством України.

До компетенції Державної служби інтелектуальної власності України не входить перевірка повноважень представників сторін договору на підписання такого договору, за яким відбувається відчуження виключного права на знак для товарів та послуг, а також перевірка техніки відтворення підпису особи при здійсненні угоди, а тому у служби не було жодних законних підстав для відмови в публікації та внесенні до реєстру відомостей про передачу права власності на знак за свідоцтвом НОМЕР_1.

Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши письмові заяви і заперечення, які надійшли до суду, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку, судом встановлено наступне.

Відносини, що виникають у зв'язку з передачею права власності на знаки, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», Указом Президента «Про затвердження положення про Державну службу інтелектуальної власності», Інструкцією про подання, розгляд, публікацію та внесення до реєстру відомостей про передачу прав власності на знак для товарів і послуг, затвердженою наказом міністерства освіти і науки України від 03 серпня 2001 року № 576 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 серпня 2001 року за № 718/5909, та іншими актами законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», знак - позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб.

Статтею 5 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» передбачено, що об'єктом знака може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори та комбінації кольорів, а також будь-яка комбінація таких позначень.

Згідно з абз. 3-5 п. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», не можуть одержати правову охорону також позначення, які: складаються лише з позначень чи даних, що є описовими при використанні щодо зазначених у заявці товарів і послуг або у зв'язку з ними, зокрема вказують на вид, якість, склад, кількість, властивості, призначення, цінність товарів і послуг, місце і час виготовлення чи збуту товарів або надання послуг; є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу. Позначення, вказані в абзацах другому, третьому, четвертому, шостому та сьомому цього пункту, можуть бути внесені до знака як елементи, що не охороняються, якщо вони не займають домінуючого положення в зображенні знака.

Відповідно до абз. 3, п. 3, ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», не можуть бути зареєстровані знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати з фірмовими найменуваннями, що відомі в Україні і належать іншим особам, які одержали право на них до дати подання до Установи заявки щодо таких же або споріднених з ними товарів і послуг.

Наказом Держпатенту України «Про затвердження Правил складання і подання заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг», передбачено, що знак для товарів і послуг - це позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від однорідних товарів і послуг інших осіб.

Стаття 6 [Знаки: передача знака] Паризької конвенції «Про охорону промислової власності», передбачає, що відповідно до законодавства країни Союзу передача знака є дійсною лише в тому випадку, коли вона відбувається одночасно з передачею промислового чи торговельного підприємства, якому належить цей знак, тоді для визнання такої передачі дійсною достатньо, аби частина промислового чи торговельного підприємства, що розміщена в цій країні, була передана придбавачеві, разом з виключним правом виготовлення або продажу там продуктів, які споряджені переданим знаком.

Відповідно до абз. 2 п. 7. ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», п. 1.4. Наказу Міністерства освіти і науки України «Про затвердження Інструкції про подання, розгляд, публікацію та внесення до реєстрації відомостей про передачу права власності на знак для товарів і послуг та видачу ліцензії на використання знака (міжнародного знака) для товарів і послуг», передача права власності на знак не допускається, якщо вона може стати причиною введення в оману споживача щодо товару і послуг або щодо особи, яка виготовляє товар чи надає послуги.

Згідно з п.п. 1, 2 ст. 489 Цивільного кодексу України, правова охорона комерційного найменування: правова охорона надається комерційному найменуванню, якщо воно дає можливість вирізнити одну особу з-поміж інших та не вводить в оману споживачів щодо справжньої її діяльності; право інтелектуальної власності на комерційне найменування є чинним з моменту першого використання цього найменування та охороняється без обов'язкового подання заявки на нього чи його реєстрації і незалежно від того, є чи не є комерційне найменування частиною торговельної марки.

Відповідно до ст. 490 ЦК України, майновими правами інтелектуальної власності на комерційне найменування є: право на використання комерційного найменування; право перешкоджати іншим особам неправомірно використовувати комерційне найменування, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності на комерційне найменування передаються іншій особі лише разом з цілісним майновим комплексом особи, якій ці права належать, або його відповідною частиною.

Згідно з ч. 1 ст. 491 ЦК України, чинність майнових прав інтелектуальної власності на комерційне найменування припиняється у разі ліквідації юридичної особи та з інших підстав, встановлених законом.

Між тим, пунктом 1.2 Статуту Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія.» передбачено комерційне найменування Товариства, а саме «UTICO» яке використовується для комерційного діяльності з 1994 року на всій території України та за її межами.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», власник свідоцтва може передавати будь-якій особі права власності на знак повністю або відносно до частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг, на підставі договору.

На підставі ч. 2 ст. 1114 Цивільного кодексу України, факт передання виключних майнових прав інтелектуальної власності, які відповідно до цього Кодексу або іншого закону є чинним після їх державної реєстрації, підлягає державній реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 січня 2013 року між Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія.» (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) було укладено договір № 1 про передачу права власності на знак для товарів і послуг «UTICO» (далі - Договір) .

Відповідно до п. 1.1. Договору, Продавець передає право власності на знак для товарів і послуг «UTICO» - свідоцтво НОМЕР_1, видане Держпатентом України 30.10.1998, (МКТП 36 - страхування, фінансові операції) - у повному обсязі, в тому числі всі виключні майнові права, а Покупець приймає право власності на знак у повному обсязі, в тому числі всі виключні майнові права на знак для товарів і послуг «UTICO» у повному обсязі, в тому числі всі виключні майнові права, від Продавця в порядку передбаченому цим Договором.

Згідно п. 2.2.1 Договору, Покупець зобов'язаний сплатити Продавцю за передачу права власності на знак для товарів і послуг «UTICO» винагороду на умовах, в розмірі та порядку, передбачених цим Договором.

Відповідно до п. 4.1. Договору, за передачу права на знак для товарів і послуг «UTICO» Покупець сплачує Продавцю винагороду у вигляді одноразового платежу в сумі 50 000(п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок з урахуванням ПДВ.

Згідно з п. 4.2 Договору, винагорода сплачується протягом 30 (тридцяти) банківських днів з моменту укладання цього договору шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Продавця.

Проте, Відповідачем - 1 не було сплачено коштів за передачу права власності на знак для товарів і послуг «UTICO» у відповідності до умов Договору, що підтверджується довідкою № 136 від 16 квітня 2015 року.

Відповідно до ст.1 Указу Президента «Про затвердження положення про Державну службу інтелектуальної власності», Державна служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство економічного розвитку і торгівлі України і забезпечує реалізацію державної політики в сфері інтелектуальної власності.

Згідно ст.2 Указу Президента «Про затвердження положення про Державну службу інтелектуальної власності», Державна служба у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України та Міністра.

Відповідно до п.п. 2-7 ст. 4 Указу Президента «Про затвердження положення про Державну службу інтелектуальної власності», Державна служба відповідно до покладених на неї завдань: організовує в установленому порядку експертизу об'єктів права інтелектуальної власності, видає патенти/свідоцтва на об'єкти права інтелектуальної власності; здійснює державну реєстрацію та ведення обліку об'єктів права інтелектуальної власності, проводить реєстрацію договорів про передачу прав на об'єкти права інтелектуальної власності, що охороняються на території України, ліцензійних договорів; визначає уповноважені заклади експертизи та доручає їм проведення експертизи заявок; веде державні реєстри об'єктів права інтелектуальної власності; організовує проведення перевірок суб'єктів господарювання на предмет дотримання законодавства у сфері інтелектуальної власності; аналізує стан дотримання суб'єктами господарювання всіх форм власності вимог законодавства у сфері інтелектуальної власності.

На підставі Договору № 1 про передачу прав власності на знак для товарів і послуг «UTICO» від 02 січня 2013 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія.» та ОСОБА_1, Державною службою інтелектуальної власності України було прийнято рішення про публікацію в офіційному бюлетені «Промислова власність» та внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомостей про передачу права власності на знак.

Статтею 72 Закону України "Про акціонерні товариства", передбачено, що правочин, вчинений з порушенням вимог статті 71 цього Закону, може бути визнано судом недійсним.

Згідно з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що ОСОБА_1 19 жовтня 2012 року була обрана ревізором товариства, а її чоловік був членом Наглядової ради товариства, у зв'язку з чим остання була заінтересована в укладенні Договору про передачу права власності на знак для товарів і послуг. Крім того, відповідач -1 не повідомляла Правління про свою заінтересованість щодо укладення оспорюванного договору, а Наглядова рада в свою чергу не приймала рішень про надання дозволу на укладення Договору про передачу права власності на знак для товарів і послуг «UTICO» з заінтересованою особою.

Відповідно до п. 2.1. Розділу 2 Статуту Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія.", метою діяльності Товариства є отримання прибутків шляхом надання послуг по забезпеченню всіх форм страхового захисту особистих, майнових та інших інтересів громадян та юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства", особою, заінтересованою у вчиненні акціонерним товариством правочину, вважається посадова особа органів товариства; член її сім'ї - чоловік (дружина), батьки (усиновителі), опікун (піклувальник), брат, сестра, діти та їхні чоловіки (дружини); юридична особа, в якій частка, що належить посадовій особі органів товариства, членам її сім'ї, становить 25 і більше відсотків; акціонер, який одноосібно або разом із членами сім'ї володіє 25 і більше відсотками простих акцій товариства, якщо зазначена особа (особи - разом або окремо) відповідає принаймні одній із нижченаведених ознак: є стороною такого правочину або є членом виконавчого органу юридичної особи, яка є стороною правочину; отримує винагороду за вчинення такого правочину від товариства (посадових осіб товариства) або від особи, яка є стороною правочину; внаслідок такого правочину придбаває майно; бере участь у правочині як представник або посередник (крім представництва товариства посадовими особами). Особа, заінтересована у вчиненні правочину, зобов'язана протягом трьох робочих днів з моменту виникнення у неї заінтересованості поінформувати товариство про наявність у неї такої заінтересованості.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 працювала ревізором Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія."

У подальшому, позачерговими загальними зборами акціонерів товариства від 30 серпня 2014 року, повноваження ОСОБА_1 були достроково припинені, що підтверджується відповідним протоколом загальних зборів акціонерів товариства.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства", виконавчий орган акціонерного товариства зобов'язаний протягом п'яти робочих днів з дня отримання відомостей про можливість вчинення правочину, щодо якого є заінтересованість, надати наглядовій раді (у разі відсутності наглядової ради - кожному акціонеру персонально) інформацію стосовно правочину, у вчиненні якого є заінтересованість, зокрема про: предмет правочину; вартість одиниці товару або послуг, якщо вона передбачена правочином; загальну суму правочину щодо придбання, відчуження або можливості відчуження майна, виконання робіт, надання або отримання послуг; особу, яка має заінтересованість у вчиненні такого правочину. У разі якщо правочин, щодо якого є заінтересованість, порушує інтереси товариства, наглядова рада може заборонити його вчинення або винести розгляд цього питання на загальні збори. Наглядова рада протягом п'яти робочих днів з дня отримання від виконавчого органу інформації про правочин, у вчиненні якого є заінтересованість, зобов'язана прийняти рішення щодо вчинення такого правочину товариством або про відмову від його вчинення. Якщо заінтересована у вчиненні правочину особа є членом наглядової ради, вона не бере участі в голосуванні з питання вчинення такого правочину. Якщо більшість членів наглядової ради є особами, заінтересованими у вчиненні такого правочину, або якщо наглядова рада не була створена або не прийняла рішення про вчинення чи відмову від вчинення правочину, щодо якого є заінтересованість, протягом строку, встановленого цією статтею, це питання виноситься на розгляд загальних зборів. Наглядова рада може прийняти рішення про вчинення чи відмову від вчинення правочину.

Згідно п. 8.2.1. п. 8.2. Розділу 8 Статуту Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія.", Наглядова рада Товариства є органом, що здійснює захист прав Акціонерів Товариства, і в межах компетенції, визначеної чинним законодавством та цим Статутом контролює та регулює діяльність Правління.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. Розділу 4 Положення про вчинення значних правочинів та правочинів, щодо вчинення яких є заінтересованість, затвердженого Загальними Зборами акціонерів Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія.", протокол № 63, від 22 квітня 2011 року, правочини, щодо яких є заінтересованість, вчиняються Товариством на підставі рішення Наглядової ради Товариства за поданням Правління Товариства, якщо інше не передбачено цим Положенням. Особа, заінтересована у вчиненні правочину, зобов'язана з моменту виникнення у неї заінтересованості проінформувати той орна, членом якого вона є, Правління Товариства та Наглядову раду Товариства про наявність у неї такої заінтересованості. Строк повідомлення про вказані обставини визначається згідно чинного законодавства України. Виконання зазначеного обов'язку здійснюється шляхом надання заінтересованою особою до Правління Товариства наступної інформації: предмет правочину; вартість одиниці товару або послуг, якщо вона передбачена правочином; загальну суму правочину щодо придбання, відчуження або можливості відчуження майна, виконання робіт, надання або отримання послуг; строки та інші умови вчинення правочину; особа, яка має заінтересованість у вчиненні такого правочину; проект договору та інших документів, необхідних для вчинення правочину; іншу інформацію та документи, згідно чинного законодавства України.

Згідно п.п. 4.3. - 4.6. Розділу 4 Положення про вчинення значних правочинів та правочинів, щодо вчинення яких є заінтересованість, затвердженого Загальними Зборами акціонерів Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія.", протокол № 63, від 22 квітня 2011 року, після отримання інформації від заінтересованої особи, члени Правління Товариства вивчають заяву та додані документи. Строки вивчення та прийняття рішення Правлінням Товариства встановлюються згідно чинного законодавства України. Правління Товариства зобов'язане з моменту отримання відомостей про можливість вчинення правочину, щодо якого є заінтересованість, розглянути зазначене питання та надати членам Наглядової ради Товариства інформацію стосовно даного правочину. Строки надання вказаної інформації визначаються згідно чинного законодавства України. Наглядова рада Товариства з моменту отримання відомостей, у порядку визначеному цим Положенням, зобов'язана прийняти рішення про вчинення або відмову від вчинення правочину, щодо якого є заінтересованість, якщо інше не буде передбачене чинним законодавством України, рішенням загальних зборів акціонерів ПрАТ "УТСК". У разі якщо правочин, щодо якого є заінтересованість порушує інтереси Товариства, Наглядова рада Товариства може заборони його вчинення або винести розгляд цього питання на Загальні збори.

Представник відповідача - 1 ОСОБА_5 в судовому засіданні надав виписку з Протоколу засідання Наглядової Ради Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія." № 28/12/2012 від 28 грудня 2012 року, з якої вбачається, що на засіданні Наглядової ради за результатами розгляду подання Правління Товариства про укладення правочину, щодо якого є заінтересованість, між Товариством та Ревізором Товариства ОСОБА_1 на передачу Товариством права власності на знак для товарів і послуг «UTICO» (Свідоцтво НОМЕР_1) було вирішено ухвалити рішення про вчинення Товариством правочину, щодо кого є заінтересованість, а саме: укласти між Товариством та Ревізором Товариства ОСОБА_1 (особою, яка має заінтересованість у вчиненні такого правочину) договір про передачу Товариством права власності на знак для товарів і послуг «UTICO» (Свідоцтво НОМЕР_1, видане Держпатентом України 30.10.1998) згідно вимог чинного законодавства за винагороду в розмірі 50 000 грн. з оплатою протягом 30 банківських днів, з забороною розголошення відомостей про умови договору на протязі 3-х років та штрафом в розмірі 10 мільйонів гривень за передачу Товариством права на знак для товарів і послуг «UTICO» третім особам і пенею за простроченням оплати в розмірі 0,01% на день.

З огляду на заявлені сторонами клопотання на підтвердження вимог та їх спростування щодо законності укладення Договору № 1 про передачу прав на знак для товарів і послуг «UTICO» між Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія.» та Ревізором Товариства ОСОБА_1, дотриманням вимог процедури укладення ПрАТ «УТСК» правочинів, щодо яких є заінтересованість, в судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_6, який обіймав посаду Голови Наглядової ради Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія.» у період з 19.10.2012 по 30.08.2014 та не зміг надати чітких пояснень з приводу наданої виписки.

Поряд з цим, суду надано рішення Господарського суду м. Києва від 05 серпня 2015 року (справа № 910/14080/15), яке набрало законної сили.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_7, чиї кандидатури були запропоновані до складу Наглядової Ради Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія." та які були обрані членами Наглядової Ради Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія." на засіданні позачергових Зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія." 19.10.2012, повноважень членів Наглядової Ради Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія." не набули, а рішення Наглядової ради Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія." про вчинення правочину, щодо якого є заінтересованість, а саме: укласти між Товариством та Ревізором Товариства ОСОБА_1 (особою, яка має заінтересованість у вчиненні такого правочину) договір про передачу Товариством знака для товарів і послуг "UТІСО" (Свідоцтво НОМЕР_1, видане Держпатентом України 30.10.1998) згідно вимог чинного законодавства за винагороду в розмірі 50 000,00 грн. з оплатою протягом 30 банківських днів, з забороню розголошення відомостей про умови договору на протязі 3-х років та штрафом в розмірі 10 мільйонів гривень за передачу Товариством права на знак третім особам і пенею за прострочення оплати в розмірі 0,01% на день, про яке йдеться у Виписці з Протоколу засідання Наглядової ради Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія." № 28/12/2012 від 28.12.2012, яка датована 02.01.2013 р., визнано недійсним .

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини, а також рішенні Європейського суду з прав людини Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§42 та 60, від 22 листопада 2007 року встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи вищевикладене, враховуючи всі викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія." до ОСОБА_1, Державної служби інтелектуальної власності України про визнання договору про передачу права власності на знак для товарів і послуг недійсним, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 203, 215, 489, 490-491, 626, 1113, 1114 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 5, 6, 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", ст. ст. 71, 72 Закону України "Про акціонерні товариства", ст.ст. 4, 10, 11, 15, 50, 57-64, 88, 212-215, 218, 294, Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія." до ОСОБА_1, Державної служби інтелектуальної власності України про визнання договору про передачу права власності на знак для товарів і послуг недійсним - задовольнити в повному обсязі.

Визнати договір № 1 про передачу прав на знак для товарів і послуг «UTICO» від 02 січня 2013 року укладений між Приватним акціонерним товариствам «Українська транспортна страхова компанія.» та ОСОБА_1 - недійсним.

Зобов'язати ОСОБА_1 передати свідоцтво на знак для товарів і послуг «UTICO» НОМЕР_1 від 30.10.1998, видане Держпатентом України 30.10.1998р. Приватному акціонерному товариству «Українська транспортна страхова компанія.».

Зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести відомості до Державного реєстру свідоцтв України на знак для товарів і послуг стосовно зміни власника прав на знак для товарів і послуг «UTICO» та здійснити відповідну публікацію в бюлетень «Промислова власність».

Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати на користь Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія.» в сумі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: