Справа № 489/6029/13-ц
Номер провадження 2/489/935/16
РІШЕННЯ

Іменем України

01 червня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (далі-позивач або Банк) до ОСОБА_1 (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив

В липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідачу було надано кредит у розмірі 9683,54 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем основного зобов'язання у розмірі 232599,65 грн. та судовий збір.

Заочним рішенням від 04.10.2013 позов було задоволено частково.

Ухвалою від 12.02.2016 заочне рішення було скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Подав заперечення проти позову та заяву про застосування строку позовної давності.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

20.08.2008 позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 9683,54 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов'язувався повернути його та сплатити відсотки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем була надана суду копія кредитного договору, яка засвідчила факт укладення даного договору. Згода відповідача підтверджується його підписом.

На основі укладеного між позивачем та відповідачем договору суд робить висновок про виникнення зобов'язальних правовідносин між сторонами, відповідно до яких позивач зобов'язувався надати грошові кошти відповідачу в розмірі та на умовах, встановлених в договорі, а відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ч. 1 ст. 527 ЦК України зазначається, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 530 цього кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З розрахунку заборгованості за договором №ABLXRX16250069 від 20.08.2008 вбачається, що відповідач має заборгованість за даним договором, що підтверджує факт порушення ним умов кредитного договору та не виконання зобов'язань, що випливають з нього.

В ч. 1 ст. 610 ЦК України вказується, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з розрахунку заборгованість станом на 26.06.2013 становить 232599,65 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 9683,55 грн., заборгованості за відсотками 1298,23 грн., заборгованості по комісії 2788,80 грн., пені 20727,71 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 11052,36 грн.

В своїй заяві відповідач просив суд застосувати строки позовної давності щодо заявлених вимог.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. ст. 257, 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність в один рік.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до викладеної Верховним Судом України правової позиції в постанові № 6-14цс від 19.03.2014, згідно правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого Банком, відповідач не сплачував кошти за кредитним зобов'язанням з вересня 2008 року.

Відповідно до п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у 5 років.

Однак, позивачем не надано доказів наявності згоди відповідача на збільшення стоку позовної, Умови надання споживчого кредиту відповідачем не підписані.

Стаття 259 ЦК України встановлює, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Позиція Верховного Суду України висловлена як в постанові від 24 вересня 2014 року в справі № 6-144цс14, в якій вказано, що наявність посилання в заяві позичальника на Умови надання кредиту, що містить пункт 5.5 є збільшенням позовної давності, так і в постанові від 11 лютого 2014 року у справі № 6-240цс14, в якій вказано, що посилання в заяві позичальника на Умови надання кредиту без підпису їх відповідачем не можуть свідчити про збільшення позовної давності.

Суд виходить з того, що ст. 259 ЦК передбачено, що укладення договору про збільшення строку позовної давності здійснюється виключно в письмовій формі. Істотною умовою будь-якого договору є предмет договору.

Договір може укладатись як у вигляді одного документу так і у вигляді листів (інших документів) з яких вбачається досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору.

Із заяви позичальника та Умов надання кредиту не вбачається досягнення сторонами конкретної згоди щодо істотної умови договору (предмет договору) про збільшення строку позовної давності.

Заява позичальника містить відсилочну норму на Умови надання кредиту. Відсилочними нормами договору можуть регулюватися умови договору, які не є істотними, оскільки щодо істотних умов необхідно підтвердження досягнення конкретної, а не абстрактної згоди сторонами.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави вважати, що сторонами збільшено строк позовної давності.

В заяві позичальника зазначено строк повернення кредиту 20.08.2010. Щомісячний платіж становив 572,79 грн. Термін оплати з 20 до 25 числа кожного місяця.

Позивач звернувся до суду 24.07.2013. Тобто, вимоги про стягнення щомісячних платежів, строк сплати яких настав до 24.07.2010 не підлягають задоволенню у звязку з пропуском строку позовної давності. Строк оплати останніх двох щомісячних платежів настав 25.07.2010 та 20.08.2010 відповідно.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 1145,58 грн.

В задоволенні вимог про стягнення пені та штрафів необхідно відмовити, оскільки ці вимоги заявлено з пропуском річного строку позовної давності.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 11,4 грн., що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП - НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 заборгованість за кредитним договором №ABLXRX16250069 від 20.08.2008 на користь Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» в сумі 1145 (одна тисяча сто сорок п'ять) грн. 58 коп.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» судовий збір у розмірі 11,4 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв