АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання батька,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року Ісаєнко В.К. (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4. (далі - відповідач), в якому просив стягнути з відповідача аліменти на його утримання в розмірі 3 000 грн. щомісячно.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказував, що має незадовільний стан здоров'я і як пенсіонер отримує пенсію у розмірі 1 311,73 грн., тому не може самостійно не тільки утримувати себе, але й забезпечити собі належне лікування. Відповідач будучи його сином не надає жодної допомоги, хоча має таку можливість.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28.07.2016 позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на його утримання у розмірі 500 грн. щомісячно. Вирішено питання розподілу судових витрат. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про залишення позову без задоволення. Вважає, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує також, що судом першої інстанції не було взято до уваги матеріальне становище відповідача, наявність у нього на утриманні двохдітей та дружини. Крім того, судом не враховано, що він надає матеріальну допомогу своїй матері, а також залишено поза увагою ту обставину, що позивач не належним чином виконував свої батьківські обов'язки по відношенню до сина.

Відповідач та його представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та не обґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції враховував похилий вік позивача та його стан здоров'я, матеріальне становище сторін та дійшов висновку, що відповідач, який є сином позивача, зобов'язаний утримувати батька, який потребує матеріальної допомоги.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_4 є рідним сином ОСОБА_3, і останній не позбавлений відносно сина батьківських прав.

Позивач тривалий час проживає окремо від своєї сім'ї у зв'язку із розлученням та проблемами у стосунках. Зокрема, із пояснень сторін встановлено, що батьки ОСОБА_4 розлучились у 1980 році і на час розлучення останньому було вісім років. Після розлучення батьки ОСОБА_4 разом з ним продовжували проживати спільно до повноліття сина, після чого стали проживати окремо. Також позивач після розлучення і до досягнення сином повноліття сплачував аліменти на його утримання.

У 2014 році позивач переніс два інсульти та інфаркт, має ішемічну хворобу серця; дифузний кардіосклероз; серцеву недостатність СН 2; гіпертонічну хворобу 2 ст.; дисциркуляторну енцефалопатію 2-3 стадії, субкомпенсації прогресуючого типу. Стан після ОНМК у вигляді кістозних та рубцево-атрофічних змін в правій частині головного мозку. Центр ураження білої речовини головного мозку судинного генезу, деформуючий артроз суглобів лівої стопи 2 ст., НФС, недостатність функцій суглобів 1-2 ст. Також позивач втратив зір на ліве око, у зв'язку з катарактою лівого ока та погано бачить на праве око.

Позивач як пенсіонер отримує пенсію у розмірі 1 311 грн. 73 коп., якої йому не вистачає на своє утримання та сплату оренди квартири, яку він знімає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач станом на березень 2016 року є безробітним. Однак, в суді апеляційної інстанції відповідач пояснив, що хоч він і перебуває на обліку в центрі зайнятості, проте займається підробітками і має необхідний дохід для утримання двох своїх дітей та дружини, яка не працює.

Заперечуючи проти позову відповідач вказував на те, що він не має матеріальної можливості надавати допомогу батьку, а також вважає, що в нього взагалі не виникло обов'язку по утриманню батька, оскільки останній є лише формально його батьком так як з дня його народження не належним чином виконував свої батьківські обов'язки.

Вказані доводи відповідача не ґрунтуються на встановлених судом фактичних обставинах справи, наявних у справі доказах та вимогах закону.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Означені вимоги закону дотримані судом, оскільки під час розгляду справи достеменно встановлено, що позивач є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги.

Частиною 2 вказаної вище правової норми закріплено, що якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач не був позбавлений батьківських прав відносно відповідача, що також було підтверджено сторонами в суді апеляційної інстанції.

Згідно ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки.

Відповідач, вказуючи на те, що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків, не довів це належними і допустимим доказами, напроти встановлено, що позивач розлучився з дружиною коли сину виповнилось вісім років, однак і після цього проживав разом з ними до досягнення сином повноліття; після розлучення сплачував аліменти на утримання сина і не був позбавлений відносного сина батьківських прав.

Допитані в суді апеляційної інстанції, за клопотанням відповідача, свідки ОСОБА_6 (мати відповідача і колишня дружина позивача) та ОСОБА_7 (сусід і товариш відповідача) також не навели обставин, які б слугували підставою для звільнення відповідача від обов'язку надавати батьку матеріальну допомогу. Зокрема, до показів ОСОБА_6 про те, що вона сама дбала про сина і позивач участі у його вихованні та утриманні не приймав, слід відноситись критично, оскільки, по-перше, вказаний свідок є колишньою дружиною позивача та по-друге, надані свідком покази не підтверджуються жодними іншими доказами у справі. Що стосується показів свідка ОСОБА_7, то вони також не мають доказового значення, оскільки як пояснив свідок про погані стосунки між сторонами йому відомо лише зі слів відповідача.

Таким чином, висновок суду про обов'язок відповідача утримувати свого батька, який потребує матеріальної допомоги є законним і обґрунтованим.

Також, колегія суддів повністю погоджується з визначеним судом розміром аліментів, зважаючи на достатність доказів на підтвердження того, що відповідач має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючу дружину та матір похилого віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Слід зазначити, що необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Потреба у матеріальній допомозі означає брак коштів, необхідних для підтримки нормальної життєдіяльності особи. З урахуванням закріпленого у ч. 1 ст. 10 СК України положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при визначенні потреби у матеріальній допомозі треба виходити з критеріїв, закріплених у ч. 4 ст. 75 СК України. Таким критерієм є прожитковий мінімум, визначений законом.

Розмір пенсії позивача не перевищує розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом на час розгляду даної справи.

Вищевказані вимоги закону також повністю дотримані судом, а тому суд дійшов правомірного висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання батька в розмірі500 грн., оскільки більший розмір утримання не відповідатиме матеріальному та сімейному стану відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки суд обґрунтовано і в повному обсязі врахував обставини, передбачені ст.ст. 202, 204, 205 СК України.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що судом неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, так як суд виконавши вимоги процесуального закону повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін та наявним в матеріалах справи доказам, в їх сукупності, належну правову оцінку, а тому цілком правомірно постановив законне та справедливе рішення на захист прав непрацездатного батька відповідача, який за віком, станом здоров'я та матеріальним станом потребує матеріальної допомоги від сина.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання батька - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва