АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Лозинська М.І.
№22-ц/796/8337/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Горобець А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 02 лютого 2015 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Кредит», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним договору факторингу, визнання частково недійсним договору споживчого кредиту,-

В С Т А Н О В И Л А

У листопаді 2013 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

У мотивування вимог посилалося на те, що 10 травня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено Договір кредиту №, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» надав відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, строковості у сумі 25 000 грн з кінцевим строком погашення до 10.11.2013 року.

Відповідач виконував взяті на себе зобов'язання із істотним порушенням умов Договору кредиту, сплачуючи щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, не в повному обсязі та/або не сплачуючи їх взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості.

06.03.2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено Договір факторингу №08/03/2013, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступив на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» своє право вимоги заборгованості за Договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № від 10.05.2012 року, заборгованість за яким станом на 06.03.2013 року складала 23 716,72 - прострочена заборгованість по тілу кредиту, 6264,16 грн - прострочена комісія, всього - 29 980,98 грн.

У період з 06.03.2013 року по дату складання позовної заяви відповідач сплатив 1500 грн, таким чином несплачена заборгованість за Договором кредиту № від 10.05.2012 року становить 28 480,98 грн.

З урахуванням наведеного просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованість за Договором кредиту № від 10.05.2012 року в сумі 28 480,98 грн, а також судовий збір у розмірі 284,81 грн.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 подав у суд зустрічний позов до Товариства обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Кредит», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним договору факторингу, визнання частково недійсним договору споживчого кредиту та просив суд:

- визнати недійсним Договір факторингу №08/03/2013 від 06.03.2013 року на уступку права вимоги, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», в частині передачі права грошової вимоги за Кредитним договором № від 10.05.2012 року, в частині включення суми заборгованості у розмірі 29 980,98 грн до Портфелю заборгованості та в частині включення ОСОБА_2 до Реєстру Боржників за Договором факторингу №08/03/2013 від 06.03.2013 року;

- стягнути з ТОВ «Росвен Інвест Україна» на його користь 1500 грн;

- визнати недійсним п. 1.4.5 Договору про надання споживчого кредиту № від 10.05.2012 року;

- визнати частково недійсним п. 1.1 Договору про надання споживчого кредиту № від 10.05.2012 року, а саме, визнати недійсним надання ОСОБА_2 споживчого кредиту терміном на 18 місяців;

- визнати недійсним Додаток і до Договору про надання споживчого кредиту № від 10.05.2012 року.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № від 10.05.2012 року у розмірі 28 480,98 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» судовий збір у розмірі 284,81 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Товариства обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Кредит», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним договору факторингу, визнання частково недійсним договору споживчого кредиту відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити.

Зазначає, що зі змісту преамбули, п. 1.1, 1.2.1, 1.2.2 Договору про надання споживчого кредиту сторонами Договору кредитування є ТОВ «ОТП Кредит» (кредитор) і апелянт (позичальник), а зі змісту преамбули, розділу 2 сторонами Договору про видачу та обслуговування міжнародних кредитних карток є ПАТ «ОТП Банк» (банк) та апелянт.

Оскільки кредитором у зобов'язанні з надання споживчого кредиту є ТОВ «ОТП Кредит», тому наданий ТОВ «Росвен Інвест Україна» Договір факторингу, укладений між ТОВ «Росвен Інвест Україна» і ПАТ «ОТП Банк», не є підтвердженням набуття ТОВ «Росвен Інвест Україна» права вимоги до апелянта по Кредитному договору в частині повернення споживчого кредиту.

Також, позивачем за первісним позовом не надано доказів відступлення ТОВ «ОТП Кредит» на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» права вимоги за кредитним договором щодо апелянта, як і не надано доказів укладення між ПАТ «ОТП Банк» і позичальником Договорів про надання споживчого кредиту, де кредитором виступає сам банк, а апелянт - позичальником.

Крім того, відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції не врахував п. 3.6 Постанови НБУ №168 від 10.07.2007 року «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилається, що згідно розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послу України «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» від 03.04.2009 року №231 на час укладання Договору факторингу №08/03/2013 між ТОВ «Росвен Інвест Україна» та ТОВ «ОТП Банк», за договором факторингу передати право грошової вимоги було можливе відносно боржника за грошовим зобов'язанням, що є суб'єктом господарської діяльності.

Так, апелянт не є суб'єктом господарської діяльності, а тому включення його до Реєстру боржників є порушенням його прав.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 вересня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Росвен Інвест Україна» про стягнення кредитної заборгованості скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28 вересня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору факторингу, визнання частково недійсним договору споживчого кредиту залишено без змін.

8 червня 2016 року представник ТОВ «Росвен Інвест Україна» ОСОБА_3 направив суду клопотання про відкладення розгляду справу з посиланням на те, що він не може направити представника в судове засідання. До клопотання за підписом ОСОБА_3 додана довіреність на ім'я ОСОБА_3

Клопотання за підписом ОСОБА_3 не містить зазначення поважності причин неявки в судове засідання, тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи відповідно до ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представниківОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 10 травня 2012 року між ТОВ «ОТП Кредит» (кредитор), ПАТ «ОТП Банк» (банк) та ОСОБА_2 (позичальник та/чи держатель) укладено Договір про надання споживчого кредиту №. (а.с. 14-19 т. 1)

Відповідно до п. 1.1 Договору загальна сума кредиту - 25000 грн, строк кредиту - 18 місяців, розмір процентної ставки - 12% річних.

За пп. 1.2.1 п. 1.2, пп. 1.3.1 п. 1.3, пп. 1.4.1 п. 1.4 Договору для придбання товару та послуг кредитор надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов Кредитного договору та Правил кредитування, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним Кредитним договором та Додатком №1 «Графік платежів», що є його невід'ємною частиною, а також виконувати умови Кредитного договору. Датою надання кредиту позичальнику є 10 травня 2012 року. Позичальник зобов'язаний повністю повернути кредитору суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов'язання, встановлені Кредитним договором не пізніше 10 листопада 2013 року.

Згідно із п. 2.1, пп. 2.2.1, 2.2.2 п. 2.2, п. 2.3, 2.4, 2.5 Договору банк та позичальник підтверджують факт укладення між ними Договору про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток на підставі Правил користування кредитною карткою MasterCard Standard. За умови належного виконання позичальником умов Кредитного договору та прийняття банком позитивного рішення щодо надання держателю кредиту банк відкриває держателю картковий рахунок в гривнях та випускає кредитну картку типу MasterCard Standard, а також виконує розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням кредитної картки, її реквізитів чи без використання картки; у порядку передбаченому Угодою надає позичальнику кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії до карткового рахунку в розмір, що передбачений Угодою, а позичальник приймає кредит і зобов'язується повернути суму отриманого кредиту на умовах, в строки та в порядку, що передбачені Угодою. Отримання, обслуговування та погашення кредиту позичальником відбувається через картковий рахунок. Розмір кредитного ліміту складає 1000 грн. Строк дії кредитної лінії становить 3 роки.

06 березня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено Договір факторингу №08/03/2013, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступив на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» своє право вимоги стягнення заборгованості за договорами кредиту, в тому числі, за Кредитним договором № від 10 травня 2012 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2. (а.с. 9-13 т. 1)

Відповідно до Витягу з Реєстру передачі прав вимоги до Договору факторингу №08/03/2013 від 06.03.2013 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитом (тіло) становить 23716,82 грн, заборгованість по комісії - 6264,16 грн, а всього - 29 980,98 грн. (а.с. 13 т. 1)

Як зазначає позивач, відповідачем після 06 березня 2013 року сплачено в рахунок погашення боргу 1500 грн, а тому розмір заборгованості становить 28480,98 грн.

30 серпня 2013 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» на ім'я ОСОБА_2 направлено вимогу про погашення простроченої заборгованості за Кредитним договором № від 10 травня 2012 року в сумі 28480,98 грн, яка отримана відповідачем 16 вересня 2013 року. (а.с. 22-23 т. 1)

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2 та ПАТ«ОТП Банк» виникли правовідносини на підставі Договору про видачу та обслуговування міжнародних кредитних карток, а між ОСОБА_2 та ТОВ «ОТП Кредит» - на підставі Договору кредиту.

У ч. 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За приписами ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Пунктом 3.6 Договору про надання споживчого кредиту встановлено, що кредитор та/чи банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за Кредитним договором та/чи Угодою третій особі.

Звертаючись із позовом, ТОВ «Росвен Інвест Україна» заявило вимогу про стягнення заборгованості за Договором кредиту від 10 травня 2012 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2, при цьому зазначило, що право на вимогу у позивача виникло на підставі Договору факторингу№08/03/2013 від 06.03.2013 року, укладеному між ним та ПАТ «ОТП Банк».

Разом з тим, як зазначалося вище, за умовами Договору про надання споживчого кредиту № від 10 травня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 виникли правовідносини щодо видачі та обслуговування кредитної картки та відкриття карткового рахунку із розміром кредитного ліміту 1000 грн (п. 2 Договору).

Матеріали справи не містять доказів існування заборгованості позичальника за вказаним договором саме в частині видачі та обслуговування кредитної картки, тобто заборгованості перед ПАТ «ОТП Банк», і такий позов ТОВ «Росвен Інвест Україна» не заявлявся.

Розрахунок заборгованості, наведений в позовній заяві, відноситься до кредитних грошових коштів, отриманих ОСОБА_2 на підставі Договору про надання споживчого кредиту № від 10 травня 2012 року, де кредитором є ТОВ «ОТП Кредит».

Також, в матеріалах справи відсутні докази укладення Договору факторингу між ТОВ «Росвен Інвест Україна» та ТОВ «ОТП Кредит».

Задовольняючи позов в частині стягнення зОСОБА_2 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості за Договором кредиту № від 10.05.2012 року в сумі 28 480,98 грн та судовий збір у розмірі 284,81 грн, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність Договору факторингу між ТОВ «Росвен Інвест Україна» та ТОВ «ОТП Кредит», що не відповідає наданим доказам.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

З огляду на наведе, рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ч. 1 та ч. 2 ст. 509, ст. 526, 1054, ч. 1 ст. 1077, ст. 1079 ЦК України, статтями 88, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 02 лютого 2015 року» в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва