Справа № 2/489/42/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2016 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2015 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення.

Позивач зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира була придбана ним на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного з АТ Мегабанк (який діяв на підставі ст. 38 ЗУ Про іпотеку та Іпотечного договору, укладеного з ОСОБА_4В.). В зазначеній квартирі, на думку позивача без належних правових підстав, зареєстровані та продовжують проживати колишній власник - відповідач по справі ОСОБА_4, та члени його сімї ОСОБА_7, ОСОБА_5 та неповнолітній син ОСОБА_6 Вони не є членами сімї (колишніми членами сімї) ОСОБА_3, договору найму житла з власником квартири не укладали. На прохання позивача звільнити зайняте житлове приміщення та знятись з реєстраційного обліку відповідачі не реагують. В звязку з викладеними обставинами позивач не має можливості вселитись до належної йому на праві власності квартири.

Посилаючись на вказані обставини позивач просить суд виселити ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 із двокімнатної квартири АДРЕСА_2, без надання їм іншого жилого приміщення; стягнути з відповідачів на його користь судовий збір.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 заявлені вимоги підтримала. При цьому посилалась на те, що у позовній заяві перелічені усі статті Житлового кодексу України та Цивільного Кодексу України, які регламентують виселення, проте підставою позову є захист порушених прав позивача, як власника житла, шляхом виселення. Вказуючи на те, що відповідачі самовільно зайняли житло, позивач мав на увазі, що це відбулося без його відома та згоди.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Адміністрації Ленінського району м. Миколаєва в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином.

Представник відповідачів позов не визнав. Вважав, що виселення відповідачів, без наданні іншого жилого приміщення, не можливе, оскільки це є виселення із житла, переданого в іпотеку.

Представник третьої особи Ленінського РВ УДМС України в Миколаївській області в судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

13.05.2014 р. між АТ МЕГАБАНК (яке діяло на підставі ст. 38 ЗУ Про іпотеку, п. 5.2 Іпотечного договору, посвідченого ПН ММНО ОСОБА_9 13.07.2007 р., який було укладено з іпотекодавцем ОСОБА_4) та ОСОБА_3 був укладений Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, згідно якого у відповідності до ст. 38 ЗУ Про іпотеку продавець (АТ МЕГАБАНК) передав у власність покупця (ОСОБА_3С.) належну на праві власності ОСОБА_4 вищезазначену квартиру.

ОСОБА_10 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.05.2014 р., право власності ОСОБА_3 на вищезазначену квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку.

Однак відповідно до Довідки ЖКП ММР «Південь» за № 1275 від 28.04.2014 р. в АДРЕСА_4 зареєстрований колишній власник - ОСОБА_4, та член його сімї - мати ОСОБА_7

З пояснень представника позивача також вбачається, що в спірній квартирі проживає також дружина колишнього власника - ОСОБА_5, та їх неповнолітній син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 набув право власності на АДРЕСА_5 13.05.2014 р. Однак фактично користуватися та розпоряджатися належною йому на праві власності квартирою позивач не має можливості, оскільки в квартирі, без його згоди, проживають та зареєстровані відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та неповнолітній ОСОБА_6. Відповідачі не є членами сімї або колишніми членами сімї позивача, договору найму житла з власником квартири ОСОБА_3 не укладали. На неодноразові прохання позивача звільнити самовільно зайняту квартиру відповідачі не реагують.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 13-18), позивачем у встановленому законом порядку було попереджено відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6, ОСОБА_7про необхідність звільнити житлове приміщення АДРЕСА_5 та знятись з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Однак до теперішнього часу вказані вимоги власника відповідачами не виконано, житлове приміщення не звільнено.

Відповідно до ст. 15 Конституції України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

За змістом ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

ОСОБА_10 ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За положеннями ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК України підстави для позбавлення права на житло.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

ОСОБА_10 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, проживання у спірній квартирі колишнього власника ОСОБА_4 та членів його сім`ї перешкоджає позивачу, який є власником даної квартири на теперішній час, в повній мірі реалізувати своє право власності.

За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для усунення перешкод в користуванні позивачем ОСОБА_3 квартирою № 26 в буд. № 14-А по просп. Жовтневому в м. Миколаєві, шляхом виселення відповідачів з даної квартири, без надання іншого житла. При цьому суд не може прийняти до уваги твердження представника відповідача щодо неможливості виселення, без надання іншого житла, оскільки спірна квартира не є такою, що придбана за рахунок кредитних коштів, тим більш по відношенню до позивача, права якого порушені та підлягають захисту.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 14, 60, 62, 88, 212, 214, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_3, без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., по 81 грн. 20 коп. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: