АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/3512/16 Головуючий 1-ї інстанції - Єрмоленко В.Б.
Категорія: право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Сащенко І.С., Коровіна С.Г.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання недійсним технічного паспорту на житловий будинок, відновлення становища житлового будинку шляхом демонтажу прибудов, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи - Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (надалі - КП «ХМ БТІ»), в якому просив визнати недійсним технічний НОМЕР_1 від 04.07.2013року на житловий будинок АДРЕСА_1, зобов'язати відповідачів здійснити демонтаж самовільних перебудов та прибудов, та відновити стан будинку у відповідності до технічного паспорту в редакції 1963року.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що він є власником 185/600 частин вищевказаного житлового будинку. Іншими співвласниками є: ОСОБА_3 в розмірі - 185/600 частин, ОСОБА_4 ОСОБА_6, ОСОБА_7, яким належить по 23/300 частин кожному, а також ОСОБА_8 в розмірі 46/300. Співвласники будинку ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 померли. Користування сумісною власністю з відповідачами здійснюється за спільною домовленістю. Зокрема, в користуванні позивача перебуває житлове приміщення літ. 1-4 площею 16кв.м. Відповідач ОСОБА_3 користується житловими приміщенням літ. 1-2 площею 7,1кв.м та літ. 1-3 площею 6,1кв.м (без вікна). В іншій половині будинку проживає ОСОБА_4, який користується приміщенням літ. 2-3, а ОСОБА_5 користується приміщеннями літ. 2-1, 2-2, 2-4. Позивач зазначає, що його приміщення знаходиться за приміщеннями, якими користується ОСОБА_3 та через які можливо потрапити до його кімнати літ. 1-4. Оскільки він в будинку не проживає і має інше постійне місце мешкання та реєстрації, тому до будинку навідується вкрай рідко. Так, без його згоди ОСОБА_3 розпочав перепланування їх спірної половини, демонтував перегородки між своїми кімнатами, здійснив прибудову, замінив вхідні двері та замки, перешкоджаючи йому вільно користуватися власністю. Згідно нового технічного паспорту, ОСОБА_3 користується житловими приміщеннями більшої площі, з урахуванням зробленої прибудови. Інші співвідповідачі до своєї частини будинку також побудували прибудови, що, на його думку, перешкоджає провести реальний виділ ідеальної долі в натурі. Вважає, що такими діями відповідачів порушуються його законні права.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_1В та його представник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, зазначив, що після оформлення спадкових прав на частину будинку в 1992 році, він та позивач не проживали і не користувалися будинком. Приміщення літ. 1-4 не вимагало ремонту, тому позивач самостійно визначив, що цим приміщенням буде користуватися лише він, влаштувавши там склад своїх речей, а інші приміщення, які потребували невідкладних ремонтних робіт, останній залишив йому. При цьому позивач відразу повідомив, що немає наміру вкладати в будинок будь-які грошові кошти. У 2006 році, маючи намір оселитися у будинку, він виявив, що частина будинку, а саме приміщення літ. 1-1 (сіни) площею 8,6кв.м та ганок завалилися, оскільки тривалий час технічний стан будинку не підтримувався і, як наслідок, у сусідів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 утворилися тріщини на веранді і кухні, тріснув фундамент. Перегородку між приміщеннями літ. 1-2 і 1-3 вони розібрали за згодою позивача ще в 1995 році, підлога провалилася і для проживання будинок був непридатний. Більше року він купував і завозив будівельні матеріали, дерев'яну веранду розібрав і на тому ж місці, в межах тієї ж площі, на якій знаходився ганок та сіни, зробив прибудову, в якій нині розташована кухня і санвузол (приміщення літ. 1-5 та 1-6). Також пояснив, що оскільки АГВ в будинку не було, він уклав договори з комунальними службами, придбав котел, провів каналізацію, зробив колодязь, розробив проектну документацію і з 2013 року почав опалювати будинок, в тому числі і приміщення позивача. Позивач ОСОБА_1 ніколи не запропонував йому будь-якої допомоги і зараз не бажає нести витрати по утриманню будинку, вважаючи, що може користуватися власністю безоплатно, а саме за рахунок інших співвласників.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав, надав аналогічні пояснення.

Відповідач ОСОБА_5 не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Представник третьої особи КП «ХМ БТІ» - ОСОБА_9 позов в частині визнання недійсним технічного паспорта не визнала, пояснив, що він не є правовстановлюючим документом. Стверджуючи, що технічний паспорт оформлено відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, а тому незалежно від наявності самовільних прибудов, він відображає стан будинку на час виходу техніка, містить всі переобладнання, які маються, зміни в плануванні, нові жилі та надвірні споруди, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на не повне з'ясування обставин справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Судовим розглядом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_3 на праві власності належить кожному - по 185/600 частин житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.01.1992року.

Із інформації, наданої КП «ХМБТІ», відповідачу ОСОБА_4 належить 23/300 частини будинку. Така ж сама частина - 23/300ч. належить ОСОБА_6 (нині померлої), ОСОБА_8 (нині померлої) належить 46/300ч. (23/300+23/300).

Позивачем надано технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1, який було виготовлено КП «ХМБТІ» у січні 1963 року та технічний паспорт на будинок станом на 04.07.2013року, в якому зазначено самовільно збудовані прибудови та переобладнання деяких внутрішніх приміщень будинку.

Відповідно до п.3.1 «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої Наказом Держбуду України 24.05.2001р. №127 (зі змінами та доповненнями) (надалі - Інструкція) технічній інвентаризації підлягають об'єкти (згідно з розділом 2) всіх форм власності, розташовані на земельних ділянках (за окремими поштовими адресами), незалежно від того, побудовані вони за відповідно оформленими документами чи самочинно: будинки, включаючи прибудови та надбудови, громадські та виробничі будинки, господарські будівлі та споруди, а також вбудовані та окремо розташовані захисні споруди.

Виявлені в установленому порядку самочинно збудовані будинки або прибудови до будинків, господарські будівлі (прибудови), торговельні, господарські кіоски та павільйони, металеві гаражі, підлягають технічній інвентаризації з включенням їх у планові та інші матеріали. У разі самочинного будівництва на оригіналах інвентаризаційної справи, технічного паспорта і копіях планових матеріалів, що їх видають власникам, на вільному від записів місці, з лицьового боку проставляють штампи встановленого зразка. Наявність самочинного будівництва не є перешкодою для видачі виготовлених матеріалів замовникові.

З урахуванням положень вищенаведеної Інструкції, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що при виготовленні на замовлення відповідача технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 станом на 04.07.2013р. КП «ХМБТІ» діяло у межах своїх повноважень.

Колегія також погоджується з доводами суду, що складений техніком КП «ХМБТІ» технічний паспорт на житловий будинок є лише фіксацією будівель і споруд, що маються на земельній ділянці, та які виявлені під час виходу техніка на місто, а оскільки технічний паспорт не встановлює будь-яких обов'язків, він не може бути визнаний недійсним.

Щодо до вимог позивача про зобов'язання відповідачів здійснити демонтаж самовільно зроблених перебудов і прибудов та відновити частину будинку у відповідності до технічного паспорту в редакції станом на 1963 рік з посиланням на те, самочинні прибудови та переобладнання в житлових приміщеннях перешкоджають йому провести реальний виділ своєї ідеальної частки в натурі, то ці твердження не відповідають фактичним обставинам справи.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.11.2015р. у задоволенні позову ОСОБА_1 про реальний виділ було відмовлено. Зокрема цим рішенням встановлено, що за висновком проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи від 18.05.2015р. виділ часток співвласників в натурі, в тому числі частки ОСОБА_1 технічно неможливий без розподілу всього домоволодіння. Отже, йому було відмовлено в позові не через наявність самочинних прибудов, а у зв'язку з відсутністю варіантів виділу в натурі ідеальної частки ОСОБА_1, т.я виділ ідеальної частки з незначним відступом від її розміру технічно неможливий. В рішенні також дана належна оцінка доводам позивача про те, що відповідачами здійснені самовільні прибудови та переобладнання.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України).

Зокрема, цим рішенням суду було встановлено, що ОСОБА_3 не зносив прибудову, оскільки з часом вона сама зруйнувалася, будучи дерев'яною та збудованою ще у 1950 році. З метою збереження цілісності будинку, на місці зруйнованої прибудови, за власні кошти, відповідачем ОСОБА_3 збудована прибудова літ. «а3», проведено ремонт, водо- та газопостачання, обкладене цеглою житлове приміщення літ. 1-3.

В оскаржуваному рішенні судом правомірно визначено, що позивач ОСОБА_1, як власник частини будинку, зобов'язаний згідно ст.360 ЦК України брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи, внаслідок байдужого ставлення позивача до своєї власності, була зруйнована не тільки частина будинку, що перебуває у спільній власності ОСОБА_1 і ОСОБА_3, а також інша частина будинку, в якій проживають ОСОБА_4 і ОСОБА_5, у зв'язку з чим останні вимушені для опалювання своєї частини і можливості користуватися жилим приміщенням, побудувати прибудову літ. «а5» (приміщення 3-1 площею 5,8 кв.м), прибудову літ. «а4» (приміщення 2-5 площею 13,4кв.м).

Відповідачі стверджують, що перегородка між приміщеннями 1-2, площею 7,1кв.м, та приміщення 1-3, площею 6,1кв.м, а також перегородка між аналогічними приміщеннями 2-2, площею 7,4 кв.м, і 2-4, площею 5,9 кв.м, були знесені ще в 1995 році, про що позивачу було достеменно відомо. Переобладнання, які зроблені у приміщеннях будинку, ніяким чином не стикуються з приміщенням, яким користується ОСОБА_1 і який рідко з'являється там.

Враховуючи, що прибудова та переобладнання проведені відповідачами в будинку не змінюють розмір часток співвласників, а отже не порушує прав позивача ОСОБА_1, тому його вимоги про демонтаж прибудов безпідставні.

Доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_3 чинить якісь перешкоди у доступу до приміщення, яким користується позивач, ні суду першої інстанції, ані апеляційному суду надано не було, а тому посилання в позові про неможливість потрапити до кімнати літ. 1-4 є надуманими.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і суттєвими не являються, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -