Номер провадження: 22-ц/785/5329/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Фальчук В.П.,

з участю секретаря судового засідання Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Постман», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29.03.2016 року,

встановила:

04.12.2015 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулось до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» 20.08.2013 року уклало з ТОВ «Постман» договір про фінансовий лізинг №00008268, відповідно до якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав ТОВ «Постман» у користування транспортний засіб типу VW CaddyGP Kasten 1.2 І TSI шасі №WV1ZZZ2КZDХ141253, двигун № НОМЕР_1, рік виробництва 2013, строком на 60 місяців, а ТОВ «Постман» зобов'язався прийняти та користуватися автомобілем, сплачувати позивачу встановлені договором платежі та повернути автомобіль позивачу відповідно до умов договору. Відповідач ОСОБА_2А виступив поручителем ТОВ «Постман» згідно Умов поруки, які є невід'ємною частиною Договору про фінансовий лізинг №00008268 від 20.08.2013 року. Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не здійснював, у зв'язку з чим за ним виникла заборгованість у загальній сумі 158247,94 грн. яку позивач просить стягнути на його користь з відповідачів в солідарному порядку.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29.03.2016 року позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» задоволено. Стягнути солідарно з ТОВ «Постман» та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» заборгованість за договором про фінансовий лізинг №00008268 від 20.08.2013 року у розмірі 158247,94 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що порука ОСОБА_2 є такою, що припинена у звязку з спливом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Крім того зазначає, що судом першої інстанції не встановлено, за який період нарахована позивачем пеня та не встановлено які лізингові платежі залишилися несплаченими відповідно до графіку платежів, без чого неможливо визначення суми упущеної вигоди. Крім того зазначив, що районний суд дійшов помилкового висновку щодо застосування до спірних правовідносин положень ст. 1214 ЦК України та стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, оскільки між сторонами існували правовідносини, що виникли з укладеного договору про фінансовий лізинг, що виключає набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Також ОСОБА_3 вказує на те, що позивачем не надано доказів, підтверджуючих надання правової допомоги та розрахунку витрат на юридичні послуги відповідно до діючого законодавства, у звязку з чим не підлягає задоволенню вимога про стягнення зазначених витрат.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09.11.2016 року апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволена частково, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29.03.2016 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ТОВ «Постман» про стягнення заборгованості по лізинговим платежам, провадження в цій частині закрито.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення районного суду в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» уклало з ТОВ «Постман» договір про фінансовий лізинг №00008268 від 20.08.2013 року, відповідно до якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав ТОВ «Постман» у користування транспортний засіб типу VW CaddyGP Kasten 1.2 І TSI шасі №WV1ZZZ2КZDХ141253, двигун № НОМЕР_1, рік виробництва 2013, строком на 60 місяців, а ТОВ «Постман» зобов'язався прийняти та користуватися автомобілем, сплачувати позивачу встановлені договором платежі та повернути автомобіль позивачу відповідно до умов договору. (а.с.16-25).

Відповідач ОСОБА_2А виступив поручителем ТОВ «Постман» згідно Умов поруки, які є невід'ємною частиною Договору про фінансовий лізинг №00008268 від 20.08.2013 року. (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ 244040, транспортний засіб типу VW CaddyGP Kasten 1.2 І TSI шасі №WV1ZZZ2КZDХ141253, двигун № НОМЕР_1, рік виробництва 2013 належить ТОВ «Порше Лізинг Україна» (а.с.39).

Відповідно до акту прийому передачі від 29.08.2013 року, ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав ТОВ «Постман» транспортний засіб типу VW CaddyGP Kasten 1.2 І TSI шасі №WV1ZZZ2КZDХ141253, двигун № НОМЕР_1, рік виробництва 2013. (а.с.38).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що суд першої інстанції виходив з того, що позивач ТОВ «Порше Лізинг Україна» свої зобов'язання за договором фінансового лізингу виконав в повному обсязі, однак відповідач ТОВ «Постман» встановлені договором фінансового лізингу умови не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 158247,94 грн. Тому суд першої інстанції з посиланням на ст.ст.10, 11, 60, 64, 77, 88, 169, 209, 212-215, 218, ЦПК України, ст.ст.525,526,530,549,550,1054 ЦК України ухвалив рішення про солідарне стягнення з ТОВ «Постман» та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» зазначеної заборогваності (а.с. 114-116).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Постман» 20.08.2013 року було укладено договір фінансового лізингу №00008268 за яким ОСОБА_2 виступив поручителем ТОВ «Постман» (а.с.16).

У звязку з тим, що відповідач по справі умови договору №00008268 не виконував, а саме не сплачував лізингові платежі, а саме рахунки-фактури від 04.09.2014 року, від 01.10.2014 року, від 03.11.2014 року, від 03.12.2014 року, від 02.02.2015 року, від 06.03.2015 року, ТОВ «Порше Лізинг Україна» 03.04.2015 року, 20.04.2015 року та 05.05.2015 року направило ТОВ «Постман» нагадування про несплату заборгованості за договором фінансового лізингу. (а.с.47-49).

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з солідарного обовязку боржника та поручителя перед позивачем.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції по суті та враховуючи правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 17.09.2014 року по справі № 6-53цс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковий для судів,вважає за необхідним вказати на наступне.

Згідно до вимог ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Отже, зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя.

В справі, яка розглядається за умови укладеного між сторонами договору лізингу боржник зобовязаний здійснювати певні платежі щомісячно, і кожен з цих платежів, а також в цілому виконання лізингового договору забезпечено поручителем відповідачем по справі.

При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що повідомлення про несплату заборгованості (чергового платежу) разом з вимогою її погасити надсилалося ОСОБА_2, як поручителю за вказаним договором.

При визначенні обовязків довірителя з точки зору чинності договору поруки в контексті вказаної ст. 559 ЦК України слід враховувати наступне.

Як зазначено в п. 12.13 додатку до договору про фінансовий лізинг №00008268, а саме в загальних комерційних умовах внутрішнього фінансового лізингу Контракт вважається розірваним на 10 робочий день з дня надіслання письмового повідомлення Стороною на адресу іншої сторони (а.с.34).

Таке письмове повідомлення було надіслано ТОВ «Порше лізинг Україна» до ТОВ «Постман» 05.05.2015 року (а.с. 44), таким чином, Контракт припинив свою дію 20.05.2015 року.

З наведених підстав, колегія суддів дійшла до висновку, про те, що договір припиняє свою дію на підставі п. 12.13 договору з 20.05.2015 року, на 10 робочий день.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Так як строк виконання основного зобовязання визначений десятиденним строком з дня розірвання Договору, а саме 20.05.2015 року, то шестимісячний строк предявлення вимоги до поручителя на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України закінчується 20.11.2015 року. Між тим, до суду позивач звернувся лише 22.11.2015 року, тобто з пропущенням строку встановленого ЦК України. Відповідно слід визнати, що порука припинилась, а тому законні підстави для стягнення грошових коштів з поручителя відсутні.

Доводи представника ТОВ «Порше Лізинг Україна», викладені у запереченнях на апеляційну скаргу, що порука не припинена, оскільки в договорі поруки визначено строк дії договору до повного виконання зобовязання є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не предявить вимоги до ;поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Правила ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя.

За змістом речення першого та третього зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обов'язку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку.

Разом із тим за змістом другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги.

Правова природа зобов'язання у всіх випадках, передбачених ст. 559 ЦК України, є тотожною.

Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов'язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов'язань та настання строку виконання основного зобов'язання.

Виходячи з тотожної природи зобов'язань, які регулюються реченнями першим і третім ч. 4 ст. 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію ч. 4 ст. 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобов'язань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред'явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання.

Відповідно, на вказані строки не поширюється положення ч. 5 ст. 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин.

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 17.09.2014 року у справі № 6-53цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У постанові від 17.09.2014 року у справі № 6-70цс14 Верховний Суд України за результатами розгляду заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.07.2013 року у справі за позовом про стягнення заборгованості дійшов правового висновку про те, що якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги: такою вимогою кредитора до поручителя може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку; непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням; звернення до суду після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

В звязку з наведеним та на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції та приймає нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з поручителя грошових коштів.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила :

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29.03.2016 року скасувати на ухвалити нове.

У задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

ОСОБА_4