Справа № 283/2800/15-ц
Провадження №2/283/73/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2016 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Міхненка С.Д.

секретаря - Ільніцької С.В.

за участю відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 21675,02 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором без номеру, укладеного 09 серпня 2006 року.

В судове засідання представник позивача не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує повністю.

Зазначив, що відповідно до умов договору, ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1300 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Свої зобовязання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі.

Відповідач свої зобовязання за фактичне використання кредиту та погашення кредиту не виконував, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на 31 жовтня 2015 року заборгованість перед банком становить 21675,02 грн.

Відповідач позов не визнав повністю. Вважає, що банк пропустив строк позовної давності для звернення до суду, просить відмовити в задоволені позову та подав до суду заяву про застосування судом позовної давності.

Суд, заслухавши учасників судового засідання , дослідивши надані докази в межах позовних вимог, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконувати належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Встановлено, що між сторонами 09 серпня 2006 року укладено кредитний договір № б/н , за яким ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязувався надати грошовий кредит, а ОСОБА_1 повернути отримані в кредит грошові кошти в строки, вказані в договорі ( на строк дії картки 31 серпня 2009 року) та сплатити кредитору проценти нараховані в період всього терміну використання грошових коштів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини.

Кредитний договір складається із заяви позичальника, з якої вбачається, що ОСОБА_1 було видано кредитну картку «Універсальна» та Умов і Правил надання банківських послуг, які не містять особистого підпису позичальника.

Пунктом 9.12. зазначених Умов встановлено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. У разі якщо протягом встановленого строку жодна із сторін договору не проінформує іншу сторону про його припинення, договір автоматично лонгується на той же строк.

Разом з тим у заяві позичальника сторони погодили порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами у розмірі 3% від суми заборгованості. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості останнє виконання зобов'язань за договором відповідачем здійснено 23.11.2012 року (а. с. 6).

Банк звернувся до суду з позовом 02 грудня 2015 року.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267).

За загальним правилом згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, зазначеними нормами закону початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. У зв'язку з цим початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусово-судовому порядку.

Оскільки умовами договору між сторонами встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повертати борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку - штраф відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг, то право кредитора слід вважати порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Правова позиція з цього приводу висловлена в ухвалах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року, 30 вересня 2015 року та, 07 жовтня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи за спірним договором відповідач взяв на себе зобов'язання погашати заборгованість за кредитом кожного місяця, сплачувати перевитрати платіжного ліміту і відсотки за кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

У порушення умов вказаного договору, свої зобовязання за договором відповідач виконував неналежним чином, порушуючи графік розрахунків, внаслідок чого станом на 31 жовтня 2015 року, утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку позивача становить 21675,02 грн., а саме: заборгованість по кредиту 3099,54 грн., заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом 14186,15 грн., заборгованість з комісії за користування кредитом та пенею 2881 грн., а також 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 1008,33 грн. штрафу (процентної складової).

Факт отримання кредитних коштів за договором сторонами не заперечується, розмір заборгованості відповідачем не спростований.

Останній платіж відповідачем було здійснено 23.11.2012 року , перебіг позовної давності з цього часу вчиненням дій останнього про визнання свого боргу не переривався.

Оскільки між сторонами не було встановлено іншого строку позовної давності, відповідно до ст. 257 ЦК України застосовується загальний строк позовної давності у три роки.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про сплив строку позовної давності щодо сплати кредиту та процентів за його користування про застосування якого заявлено відповідачем.

Будь - яких поважних причин пропущення позовної давності позивачем не наведені.

Статтею 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (ч.2 ст. 258 ЦК України - позовна давність в один рік).

Таким чином, включення штрафу до основної вимоги поза межами позовної давності не ґрунтується на вимогах закону.

Керуючись ст.ст.11,60,81,88,213-215 ЦПК України, ст.ст.256,257,260,261,266,267 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ :

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 09 серпня 2006 року в розмірі 21675,02 грн. відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Малинський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя: ОСОБА_2