АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/289/2016 Головуючий в І інстанції Третьякова І.В. Доповідач Полікарпова О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року лютого місяця 10 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівБазіль Л.В.
Прокопчук Л.П.
за участі секретаряПрушинської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5, який є правонаступником ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про виділ частки із спільної часткової власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що їм на праві приватної власності належить кожному по 1/8 частині квартири АДРЕСА_1. Співвласниками інших частин квартири є відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_9, яким належить по 1/8 частині квартири та ОСОБА_10, якій належить ? частина квартири. Між співвласниками квартири виникають непорозуміння щодо користування, утримання та збереження спільного об'єкта нерухомості, згоди про виділення в натурі частки, що належить позивачам, сторонами не досягнуто. Просили виділити їм у власність належну частку спільного майна та припинити право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2.

Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 18.06.2015 року замінено позивачів на їх правонаступника ОСОБА_5.

ОСОБА_5 змінив позовні вимоги та зазначив, що відповідно до договорів дарування від 09.06.2015р. він є власником 2/8 часток квартири АДРЕСА_2. Оскільки виділ в натурі частки із спільного майна технічно не можливий, просив стягнути з відповідачів вартість його частки - 175 575 грн., припинити його право спільної часткової власності в спірній квартирі, визнати право власності на його 2/8 частки в рівних частках за кожним з відповідачів після повної сплати кожним із них компенсації, а саме: за ОСОБА_8 - на 1/6 частку, за ОСОБА_9 - на 1/6 частку, за ОСОБА_10 - на 1/8 частку.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 листопада 2015 року в у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове по суті позовних вимог.

Письмових заперечень на доводи апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що реалізація права позивача на отримання грошової компенсації вартості його частки в спірній квартирі може привести до порушення прав відповідачів. Відсутність у них коштів може призвести до примусового виконання рішення суду шляхом продажу нерухомості. Також суд врахував пояснення відповідачів про те, що вони не створюють жодних перешкод позивачу у користуванні квартирою, а позивач цієї обставини не заперечує, зазначаючи про те, що він не бажає користуватися своєю часткою в квартирі, оскільки забезпечений житлом.

Колегія суддів вважає такий висновок районного суду правильним.

Судом установлено, що сторонам на праві спільної часткової власності належить трикімнатна квартира АДРЕСА_3.

За рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 02.06.2014 року визнано право власності за ОСОБА_10 на ? частину квартири АДРЕСА_3, а за ОСОБА_6 та за ОСОБА_7 - по 1/8 частині вищевказаної квартири за кожним - право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_11.

Відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_9, після смерті ОСОБА_11 також набули право власності в порядку спадкування по 1/8 частині квартири.

Відповідно до договорів дарування від 09.06.2015р. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подарували свої частки спірної квартири своєму сину ОСОБА_5, на підставі чого, останній набув право власності на 2/8 частини спірної квартири та зареєстрував його (а.с. 66-71).

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 15/322 від 19.08.2015 року загальна площа спірної квартири 64,1 кв.м., житлова - 38,8 кв.м. ОСОБА_5, співвласнику з часткою 2/8 в квартирі ідеально належить 16.0 кв.м, в тому числі житлової 9,7 кв.м, що значно менше нормованої нижньої межі площі для однокімнатної квартири (30 кв.м). З технічної точки зору, виділити в натурі позивачу 2/8 частини у нерухомому майні - квартирі АДРЕСА_2 не видається можливим. Ринкова вартість спірної квартири становить - 702 300 грн., а вартість частки позивача - 175 575 грн. ( а.с. 99 -125).

Позивач в ході розгляду справи в суді першої інстанції визначився зі своєю правовою позицією, змінивши позовні вимоги про виділ частки у майні на стягнення грошової компенсації вартості належної йому частки.

Відповідно до приписів ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Тобто, відповідно до приписів закону, перш, ніж претендувати на грошову компенсацію належної позивачу частки у майні, останній повинен використати надану законом можливість щодо вирішення питання про надання йому у володіння і користування належного майна, яка позивачем не використана. Доказів про створення перешкод відповідачами у користуванні належним йому майном, позивач суду не надав.

Слід зазначити, що в судовому засіданні було встановлено, що відповідачка ОСОБА_10 зареєстрована та проживає в спірній квартирі, працює лаборантом в Голопристанській ЦРЛ із посадовим окладом 1660 грн., також вона отримує пенсію за віком у розмірі 1405,94 грн., що підтверджується довідкою ПФУ у Голопристанського районі Херсонської області.

Згідно наданої копії трудової книжки відповідач ОСОБА_9, не працює з квітня 2014 року, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартирі не зареєстрований та не проживає.

Відповідачка ОСОБА_8, разом із своїм чоловіком та дитиною фактично проживають у спірній квартирі, стабільного доходу не має, оскільки здійснює догляд за малолітньою дитиною ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Отже, висновок суду про те, що відповідачі не спроможні сплатити компенсацію позивачу грунтується на наявних у справі доказах.

Позивач даний факт в установленому порядку не спростував.

У силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. 319 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України, з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом, незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до частин першої, другої ст. 364 ЦК України, кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ в натурі частки із спільного майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ внатурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 ЦК), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки у будинку, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаної спеціальної норми, враховуються і загальні засади цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України №6-4цс14 від 19 лютого 2014 року.

З урахуванням обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що реалізація права позивача на отримання матеріальної компенсації вартості його частки порушить права відповідачів, які не мають змоги сплатити її .

Разом на дві сім'ї відповідачам припадає 29 кв.м жилої площі. Крім того, у спірній квартирі є окрема кімната площею 9,4 кв.м., яка відповідає ідеальній частці позивача у спільному майні і яку відповідачі згодні виділити позивачу в користування. Ця обставина спростовує твердження позивача про неможливість спільного користування квартирою.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а тому підстав для її задоволення не убачається. Судом апеляційної інстанції, за клопотання представника позивача витребувано з Державної фіскальної служби України, Управління Пенсійного фонду відомості про всі доходи відповідачів, однак будь-яких інших доказів, ніж ті, що досліджені судом першої інстанції, не добуто.

Твердження апелянта про те, що відповідачі ОСОБА_9 та ОСОБА_8, крім 1/8 частки у спірній квартирі, мають ще по ? частці у квартирі по АДРЕСА_4 житловою площею 40,2 кв.м на висновок суду не впливають, оскільки своєю часткою у цій квартирі (10 кв.м) користується лише відповідач ОСОБА_9 з дружиною та дитиною. Позивачу також належить 1/2 частина у цій квартирі, він має намір нею користуватися і на даний час, за його позовом в суді вирішується спір про реальний поділ цієї квартири.

Отже підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий підпис О.М. Полікарпова

Судді два підписи Л.В. Базіль

Л.П. Прокопчук

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 15 лютого 2016 року

Ухвала набрала законної сили 10 лютого 2016 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання О.В. Прушинська