Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/7116/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Дмитрієва М.М.
Провадження № 22-ц/778/161/16 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Каракуші К.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 13 липня 2011 року неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, управляючи автомобілем марки «Москвич», здійснив наїзд на належний йому автомобіль ВАЗ 21043, припаркований біля воріт його будинку, у результаті якого його автомобіль зазнав механічних пошкоджень. ОСОБА_4, яка є опікуном неповнолітнього винуватця ДТП, зобов'язалася за власні кошти та із залученням свого майстра відремонтувати його автомобіль протягом 5 днів. Проте повернула цей автомобіль більше ніж через 3 місяці, протягом яких він перебував на вулиці - у дворі авторемонтника у розібраному стані, унаслідок чого до кузова потрапляла дощова вода, яка спричинила корозію металу днища. Крім того, при ремонті було пошкоджено скло, розряджено акумулятор, а сам ремонт проведено неякісно, внаслідок чого: днище автомобілю має хвилеподібну форму, замінені кузовні деталі приварено з перекосом через що клинить усі двері, викривлено геометрію кузова, а також недоліки ремонту тягнуть за собою швидке зношення скатів та значне збільшення витрат пального.

Посилаючись на те, що за висновками звіту № 41/13 вартість ремонтних робіт його автомобілю щодо усунення наслідків пошкоджень від ДТП та неякісного ремонту складають 18 205,74 грн., а ринкова вартість автомобілю становить 16 445,65 грн., просив стягнути з ОСОБА_3: вартість відновлення його автомобілю у сумі 16 445,65 грн., вартість комп'ютерної діагностики геометрії кузова автомобіля у розмірі 300 грн., вартість експертизи по відновленню автомобіля у розмірі 400 грн., вартість виготовлення пошкодженого автомобільного номера у розмірі 250 грн. Також вказував, що діями ОСОБА_3 йому спричинено моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., оскільки у зв»язку з пошкодженням автомобілю було порушено звичайний уклад його життя: тривалий час автомобіль ним не використовувався, в той час як для будівництва офісного приміщення для сумісного бізнесу з ОСОБА_5 цей автомобіль був необхідним для перевезення будівельних вантажів; було зірвано щорічний відпочинок на морі, на який він їздив на своєму автомобілі, одночасно використовуючи його як місце проживання; на теперішній час автомобіль має недоліки, у зв»язку з чим утруднено користування ним: швидко зносяться скати, витрачається багато палива, заклинюють двері, половина приладів не працюють.

Також вказував, що моральна шкода у розмірі 10 000 грн. була спричинена йому і діями ОСОБА_4, яка є опікуном ОСОБА_3 та повинна була відповідати за спричинену його діями шкоду, а натомість організувала корупційні діяння з боку чиновників, спрямовані проти нього, що виразились в порушеннях його прав інспектором ДАЇ Черванським С.С., працівниками обласного ДАЇ, дільничним інспектором Куницею А.Ф., прокурором Комунарського району м. Запоріжжя та прокурором міста Запоріжжя, автотоварознавцем ОСОБА_7, спеціалістом з комп»ютерної діагностики ОСОБА_8

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи і наданим доказам, рішення ухвалено з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Справа переглядалась апеляційним судом неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Запорізької області від 21 січня 2015р. рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2014р. скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в частині відшкодування матеріальної шкоди в загальному розмірі 17 395,65 грн., а також частково задоволено позов ОСОБА_2 в частині відшкодування моральної шкоди: стягнуто на його користь з ОСОБА_3 - 1 000 грн., з ОСОБА_4 - 2 000 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 29 жовтня 2014 року за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 рішення апеляційного суду Запорізької області від 21 січня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За ч. 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія І-ЖС № 326581 від 12.12.1996 року ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2., а його батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати ОСОБА_3 - ОСОБА_10, що підтверджується свідо- цтвом про смерть НОМЕР_3 від 20.03.2009 року.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2010 року ОСОБА_9 позбавлений батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_3 та його опікуном призначена ОСОБА_4 ( Т. 1 а.с. 158).

13.07.2011 року біля будинку АДРЕСА_1 у м. Запоріжжі відбулася дорожньо - транспортна пригода, в результаті якої неповнолітній ОСОБА_3, якому на цей час виповнилось 14 років, пошкодив автомобіль "ВАЗ 21043", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить позивачу ОСОБА_2

Сторонами одразу після ДТП було викликано працівників ДАЇ, якими було зафіксовано місце події, складено матеріал ДТП, але протокол відносно винуватця ДТП ОСОБА_3 не складався, оскільки йому на час ДТП виповнилось 14 років та він не є суб»єктом відповідальності за правопорушенням, передбаченим ст. 124 КУпАП.

Проте протокол про адмінправопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КУпАП, був складений на ОСОБА_4, яка є опікуном неповнолітнього ОСОБА_3 Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2011р. ОСОБА_4 притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу ( Т. 1 а.с. 110).

Між ОСОБА_2 як потерпілою особою та ОСОБА_4 як опікуном неповнолітнього винуватця ДТП було досягнуто усної домовленості щодо ремонту автомобілю позивача відповідачем за свій рахунок та із залученням свого майстра.

В жовтні 2011р. ремонт був виконаний та позивачу було повернуто відремонтований автомобіль.

В позові про відшкодування шкоди ОСОБА_2 вказував, що ремонт було проведено неякісно, внаслідок чого автомобіль потребує нових витрат на його повне відновлення.

Відповідно до звіту № 41/13 від 08.07.2013 року про оцінку автомобіля "ВАЗ-21043", складеного оцінювачем ТОВ "Автогазпромсервіс" Кудіним О.П., розмір майнової шкоди становить 16445 грн. 65 коп.

В позові ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_3: вартість відновлення його автомобілю у сумі 16 445,65 грн., вартість комп'ютерної діагностики геометрії кузова автомобіля у розмірі 300 грн., вартість експертизи по відновленню автомобіля у розмірі 400 грн., вартість виготовлення пошкодженого автомобільного номера у розмірі 250 грн., 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та понесені ним судові витрати. Також просив стягнути з ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів розміру завданих ОСОБА_3 збитків та факту завдання йому моральних страждань. Відмовляючи в позові до ОСОБА_4, суд вважав, що вона є неналежним відповідачем та не може відповідати за шкоду, завдану ОСОБА_3, оскільки за вимогами ст. 1183 ЦК України відшкодовувати збитки позивачу має батько ОСОБА_9

Проте повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія не може з огляду на наступні обставини.

Сторони не оспорюють факту здійснення неповнолітнім ОСОБА_3 наїзду на автомобіль позивача «ВАЗ 21043», внаслідок чого цей автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

З роз»яснень, наданих в пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», слідує, що потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов»язана відшкодувати шкоду.

За загальними правилами, передбаченими ст. 1192 ЦК України, потерпілому належить право вибору способу відшкодування шкоди, яким може бути відшкодування в натурі, шляхом полагодження пошкодженої речі або відшкодування збитків шляхом їх стягнення в грошовій сумі.

Згідно зі складеними ДАЇ матеріалами у автомобілі позивача пошкоджено: капот, праве крило, бампер, права опора, решітка радіатору, державний номер, заклинені праві двері, деформовано диск лівого колеса ( Т. 1 а.с. 19).

Крім матеріалу ДАЇ після ДТП огляд будь-яким спеціалістом автомобілю ВАЗ 21043 не здійснювався, дефектна відомість не складалась, вартість відновлювального ремонту не визначалась, висновок експертизи або звіт експерта про матеріальну шкоду не складався.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 між собою усно погодили, що остання здійснить ремонт пошкодженого автомобіля за свій кошт у знайомого майстра ОСОБА_12 Але і при передачі автомобілю ОСОБА_4, а від неї майстру, ніяких письмових документів щодо визначення переліку пошкоджень автомобілю ВАЗ 21043 не складалось, не визначався обсяг робіт, перелік деталей, які підлягали ремонту та заміні, не складався акт огляду автомобілю задля визначення його внутрішнього стану.

Сторонами не заперечується, що автомобіль перебував у ремонті майже 3 місяці, знаходячись весь цей час у дворі майстра ОСОБА_12, та після здійснення ремонту акт прийомки-передачі не складався, позивач забрав свій автомобіль та почав його експлуатувати.

ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що він мав перевірити автомобіль після ремонту в дії, тому забрав його та, навіть, здійснив поїздку на море, в ході якої з»ясувалось, що автомобіль споживає занадто велику кількість пального та відбувається швидке зношення скатів.

З цих пояснень позивача можна зробити висновок, що автомобіль після здійснення ремонту на огляд не мав будь-яких недоліків, оскільки в противному випадку позивач би не забрав його після ремонту.

Позивач вказує також, що його автомобіль через перебування на вулиці під дощами зазнав корозіювання. На що ОСОБА_4, зі свого боку, вказувала, що після розборки автомобілю позивача було з»ясовано, що він був весь пошкоджений корозією, а також вже підвергався ремонту через інші аварії, що і стало причиною збільшення строку ремонту автомобіля.

Отже, будь-яких допустимих доказів у справі про стан автомобілю до ДТП, після ДТП та після ремонту не мається, а сторони надають пояснення, які суперечать один одному, відтак не можна достеменно визначити, в якому стані автомобіль перебував до ДТП, передавався ОСОБА_2 ОСОБА_4 після ДТП та від останньої ОСОБА_13 для здійснення ремонту, а також після ремонту.

Задля більш повного та всебічного дослідження цього питання апеляційним судом задоволено клопотання позивача ОСОБА_2 про допит свідка ОСОБА_7

Допитаний в судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_7, якому присвоєно кваліфікацію судового експерта з правом проведення товарознавчих експертиз за спеціальністю 13.2 «визначення вартості колісних ТЗ та розміру збитків, завданих власнику ТЗ», пояснив, що до нього звернувся ОСОБА_2 для дослідження пошкодження у його автомобілі ВАЗ 21043 геометрії кузова та причин такого пошкодження, якими заявник вважав проведення неякісного ремонту його автомобілю після ДТП. Автомобіль одразу після ДТП він не бачив, а йому було надано для огляду ТЗ після ремонту, який прибув своїм ходом. Оскільки дах автомобілю було піднято на 25 см не заводським способом та на ньому було встановлено важкий металевий багажник, який виступав спереду і ззаду майже на 0,5 метри від даху, що є порушенням ДСТУ та передбачало перевезення важких вантажів, та зважаючи на те, що з наданих ОСОБА_2 фото він з»ясував, що удар при ДТП стався в передню частину кузова, а позивач скаржився на перекіс автомобілю у задній частині, він відмовився від проведення дослідження щодо викривлення геометрії кузова, так як не міг достеменно визначити причину викривлення ( від ДТП, від переоборудування, від перевезення вантажів, від неякісного ремонту).

Тільки в липні 2013р. ОСОБА_2 звернувся до ТОВ «Автогазпромсервіс» з заявою про проведення дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок неякісного ремонту його автомобілю ВАЗ-21043 ( Т. 1 а.с. 37-38).

Згідно зі звітом № 41/13 від 08.07.2013р., проведеним експертом за заявою ОСОБА_2 через 1 рік і 9 місяців після ремонту автомобілю, вартість відновлювального ремонту ВАЗ-21043 складає 17 338,19 грн. з урахування ступеню його зношеності, а вартість автомобілю - 16 446,65 грн.

Предметом визначення в цьому звіті стала матеріальна шкода, спричинена в резуль-

таті здійснення неякісного ремонту автомобілю.

Сам ОСОБА_2 в позовній заяві наголошував, зокрема, на тому, що пошкодження в ДТП його автомобілю, на якому він перевозив будівельні матеріали, призвело до того, що він вимушений був переносити їх вручну. Крім того, з пояснень самого ж позивача слідує, що він регулярно використовував автомобіль для поїздок на море, облаштовуючи його як місце проживання на відпочинку.

Отже, жодним дослідженням спеціаліста достовірно не встановлено, з яких причин сталося викривлення геометрії кузова. Та ці упущення на тепер не уявляється можливим усунути, оскільки не мається достовірних даних про стан автомобілю до ДТП, на якому перевозились вантажі у вигляді будівельних матеріалів, про що свідчить штучно обладнаний важкий багажник та зміст позову, а також за поясненнями позивача здійснювались поїздки на море з облаштуванням на базі автомобілю місця для проживання.

Відповідно до положень статті 1179 ЦК України неповнолітня особа ( у віці від 14 до 18 років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов»язок батьків (усиновлювачів), піклувальника відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоду, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

У відповідності до ч. 1 статті 1180 ЦК України шкода, завдана неповнолітньою особою, після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах. Обов»язок батьків, піклувальників відшкодовувати шкоду припиняється з досягненням особою, яка завдала шкоди, повноліття.

Справа за позовом ОСОБА_2 слухалась тривалий час, та 14.11.2014р. відповідачу ОСОБА_3 виповнилось 18 років, тому на теперішній час він має самостійно відповідати за шкоду, спричинену ним в чотирнадцятирічному віці.

Проте, беручи до уваги вище проаналізовані обставини щодо розміру матеріальної шкоди та зважаючи на те, що сторони не фіксували пошкодження автомобілю ВАЗ 21043 після ДТП, не складали дефектну відомість, не проводили будь-якого дослідження вартості відновлювального ремонту, то розмір матеріальної шкоди від ДТП позивачем не доведено.

В той же час, за матеріалами справи вбачається, що відповідачі відремонтували автомобіль, який позивач забрав після ремонту без претензій, не склавши акт приймання-передачі автомобілю, в якому можливо було зафіксувати недоліки ремонту, а до експертної установи для проведення дослідження неякісного ремонту автомобіля та визначення матеріальної шкоди, спричиненої ним, звернувся лише трохи менше ніж через два роки після ремонту. Тому і в цій частині розмір матеріальної шкоди не доведений позивачем.

Таким чином, доведеними у справі є ті обставини, що позивач після ДТП обрав такий спосіб відшкодування шкоди як полагодження його пошкодженого автомобілю, що і було здійснено шляхом залучення для цього піклувальником ОСОБА_4 майстра та оплати за свій рахунок ремонту автомобілю позивача.

До того ж, позивач пояснив, що його автомобіль і на теперішній час на ходу, але його використання стало більш затратним із-за великого споживання пального та швидкого зношення скатів, походження яких від неякісного ремонту не доведено жодним експертним дослідженням, а є припущенням позивача, який не довів також, що такі недоліки були відсутні на час ДТП.

Крім того, позивач скористався своїм правом полагодити свою машину силами та витратами за рахунок відповідача, тому подальші вимоги щодо неякісного ремонту та спричинення внаслідок цього іншої матеріальної шкоди, яка не є прямою дійсною шкодою від ДТП, не може бути відшкодована винуватцем ДТП.

Також за обставинами справи вбачається, що позивач знав, де знаходиться його автомобіль, постійно з»являвся для контролю за ремонтом, здійснював фотографування ходу ремонту, а тому знав і бачив, як проходить ремонт та мав змогу в будь-який момент відмовитись від подальшого ремонту та забрати свій автомобіль, якщо вважав, що умовами зберігання автомобілю та ремонтом йому спричиняється додаткова шкода, але цього не зробив та дочекався повного закінчення ремонту і забрав свій ТЗ після ремонту, не пред»явивши будь-якої претензії в цей момент, а також почав експлуатувати відремонтований автомобіль.

Відповідно до вимог статті 30 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, що була чинна на час ДТП та час ремонту автомобілю, ТЗ вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені звітом чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт ТЗ перевищують його вартість до ДТП. Якщо власник ТЗ не згоден з визначенням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю ТЗ до та після ДТП. Якщо ТЗ визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам по евакуації ТЗ з місця ДТП. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи МТСБУ.

Згідно з пунктом 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

За роз»ясненнями, наданими в пункті 15 цієї ж постанови Пленуму ВССУ, якщо пошкоджений ТЗ не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахування зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю ТЗ на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов»язаної з фізичним знищенням ТЗ, регламентовано статтею 30 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки та відповідають за завдану шкоду.

В позові ОСОБА_2 просив стягнути вартість автомобілю за звітом № 41/13 від 08.07.2013р. у сумі 16 446,65 грн., оскільки вартість відновлювального ремонту ВАЗ-21043 складає 17 338,19 грн., тобто більше ринкової вартості ТЗ (Т. 1 а.с. 20-29).

Але вказаний звіт не може бути взятий на підтвердження матеріальної шкоди з огляду на таке.

По-перше, вказаний звіт складено через 2 роки після ДТП та 1 рік 9 місяців після ремонту автомобіля. Метою звіту зазначено: визначення вартості матеріальної шкоди, спричиненої володільцю ТЗ ВАЗ 21043, д.н. НОМЕР_2, внаслідок неякісного ремонту згідно з переліком пошкоджень, вказаних у заяві ОСОБА_2 ( Т. 1 а.с. 20-29).

В звіті зазначено, що оцінщик допускає без відповідної перевірки, що всі данні, надані замовником, є повними та правдивими; проведений аналіз, роздуми та висновки обмежуються тільки викладеними припущеннями та обмежувальними умовами та уявляють собою власне професійне судження оцінювача.

Отже, фактично вказаний звіт зроблено після тривалого використання автомобілю позивачем після його ремонту та на тих вихідних даних, які надані ОСОБА_2, а також з визначеною ним причиною пошкоджень - внаслідок неякісного ремонту, але не були установлені самим оцінювачем, що унеможливлює прийняття цього звіту як належного і допустимого доказу розміру матеріальної шкоди, на що вказує сам оцінщик, визначаючи своє оцінювання як припущення та судження з досліджуваного питання.

Тому визначений звітом розмір матеріальної шкоди не може бути стягнутий з ОСОБА_3, який до того ж не ремонтував автомобіль.

Крім того, позивач, заявляючи вимоги про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди у вигляді вартості автомобілю, не вважає його фізично знищеним та бажає його відновлення, а тому може просити стягнути тільки різницю вартості автомобілю до та після ДТП, але таких вимог позивач не заявляє. До того ж, позивач не погоджується віддати залишки автомобілю відповідачу у випадку задоволення його позову.

Беручи до уваги всі вищевикладені обставини, колегія вважає, що висновки суду про недоведеність позову в частині розміру матеріальної шкоди у вигляді вартості автомобілю в сумі 16 446,65 грн., є обґрунтованими, та доводи апеляційної скарги не спростовують їх.

Також колегія вважає, що у зв»язку з тим, що судом не було використано в якості доказу звіт про матеріальну шкоду, то не можуть бути стягнуті і витрати з його проведення, а також витрати з комп»ютерної діагностики геометрії кузова.

Разом з тим, єдиною підтвердженою складовою матеріальної шкоди є вартість відновлення пошкодженого номерного знаку. Так, його пошкодження підтверджується матеріалами огляду місця ДТП, складеними працівником ДАЇ, а витрати з його відновлення квитанцією, згідно з якою ОСОБА_2 сплатив за номерний знак 250 грн. ( Т. 1 а.с. 93).

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 Постанови).

Зважаючи на вказану норму закону та роз»яснення постанови Пленуму ВСУ, колегія вважає, що попри недоведеність розміру матеріальної шкоди, сам факт спричинення пошкоджень автомобілю позивача, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, потребує від потерпілого додаткових зусиль на його відновлення, а також змін в усталеному укладі життя через неможливість тимчасово користуватись своїм транспортним засобом, що, в свою чергу, спричиняє йому певні моральні страждання. Тому з урахування того, що відповідачі самостійно взяли на себе обов»язок щодо відновлення автомобілю, фактично здійснили це, та, враховуючи нетривале вимушене обмеження в користуванні автомобілем, яке склало 3 місяці, колегія вважає, що є достатнім розмір на відшкодування моральної шкоди позивачеві у сумі 1 000 грн., яку слід стягнути з ОСОБА_3

Обставини на обгрунтування моральної шкоди, заявленої до ОСОБА_4, не були доведені позивачем під час розгляду справи, оскільки корупційні діяння осіб, яких відповідач начебто залучила та спрямувала проти позивача в ході розгляду цієї справи, мають доводитись певними засобами доказування, яких у справі не здобуто.

Таким чином, за наслідками перевірки апеляційної скарги позивача колегія вважає її частково обґрунтованою - в частині позовних вимог щодо відшкодування витрат на відновлення номерного знаку та частково моральної шкоди, спрямованих до ОСОБА_3, тому рішення в цій частині у відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню із задоволенням позову в цій частині на суми 250 грн. та 1 000 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню судовий збір: за пред»явлення позову майнового характеру 229,41 грн., немайнового характеру - 229,41 грн., за подання апеляційної скарги - 229,40 грн., а всього - 688,22 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2014 року скасувати в частині відмови в позові до ОСОБА_3 про стягнення витрат на виготовлення пошкодженого номерного знаку та моральної шкоди.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Олександровчиа в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування витрат з виготовлення пошкодженого номерного знаку - 250 (двісті п»ятдесят) гривень, на відшкодування моральної шкоди - 1000 (одну тисячу) гривень та судові витрати в сумі 938 (девятсот тридцять вісім) гривень 22 копійки, а всього - 1 938 ( одну тисячу девятсот тридцять вісім) гривень 22 копійки.

В решті позову щодо моральної шкоди з ОСОБА_3 - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: