Єдиний унікальний номер 234/1466/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1126/2016
У Х В А Л А

І М Е Н И Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року м. Бахмут Донецької області

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді: Будулуци М.С.

суддів: Санікової О.Д., Канурної О.Д.

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», третя особа: ОСОБА_2 про визнання наказу № 315 від 27 листопада 2015 року про утримання з заробітної плати суми, заподіяної шкоди підприємству, незаконним, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 04 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (далі - ОКП «Донецьктеплокомуненерго»), третя особа: ОСОБА_2 про визнання наказу № 315 від 27 листопада 2015 року про утримання з заробітної плати суми, заподіяної шкоди підприємству, незаконним, таким, що підписаний не уповноваженою особою, визнання контракту від 28 травня 2012 року, укладеного між Донецькою обласною радою та ОСОБА_2, припиненим з 29 травня 2015 року та визнання повноважень ОСОБА_2 на посаді генерального директора Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» припиненими з 29 травня 2015 року - відмовлено.

ОСОБА_1 не погодився з вказаним рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд неналежно оцінив наявні в матеріалах справи докази, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому воно є незаконним та необґрунтованим. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів скарги заявник зазначив, що суд першої інстанції не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Також, на думку апелянта, суд першої інстанції не довів ті обставини, на які він посилався при винесенні рішення.

Іншим доводом апеляційної скарги є те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Все це, на думку позивача, свідчить про те, що рішення є невмотивованим та однобічним.

Позивач в судове засідання апеляційного суду не з'явився, але про час та місце розгляду справи повідомлений судовою повісткою та телефонограмою, заявив клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 128, 129, 145).

Представник відповідача та третя особа до апеляційного суду не з'явилися, але про час та місце розгляду справи повідомлені судовими повістки та телефонограмами та просили розглянути справу у їх відсутності (а.с. 126, 127, 130, 131, 132).

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як зазначено в ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 131 КЗпП України, працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

За приписами ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Як вбачається зі ст. 135-3 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Статтею 136 КЗпП України передбачено, що покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу Генерального директора ОКП «Донецьктеплокомуненерго» № 315 від 27 листопад 2015 року за шкоду, заподіяну підприємству при виконанні трудових обов'язків, на юрисконсульта ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ОСОБА_1 покладена матеріальна відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, в розмірі повної вартості майна в сумі 5 324 грн. 75 коп., що фактично не перевищує його середньомісячного заробітку (а.с. 85).

Як вбачається з довідок відповідача, посадовий оклад юрисконсульта ОСОБА_1 складає 5 750 грн. (а.с. 88, 90).

Станом на 01 листопада 2015 року вартість пошкодженої комп'ютерної техніки визначена бухгалтерією підприємства - 5 324 грн. 75 коп. (а.с. 91).

Відповідно до службової записки заступника генерального директора ОКП «Донецьктеплокомуненерго», 26 листопада 2015 року ОСОБА_3 при виконанні трудових обов'язків порушив правила техніки безпеки, що призвело до пошкодження комп'ютерної техніки - ноутбука «Леново Ідеал Пад G50-30» (інвентарний номер 435), який відновленню не підлягає. Вказаними неправомірними діями працівника ОСОБА_3 підприємству спричинено матеріальну шкоду в розмірі 5 324 грн. 75 коп. (а.с. 86).

Вину в пошкодженні вказаної комп'ютерної техніки позивач визнав, надавши пояснювальну записку заступнику керівника ОКП «Донецьктеплокомуненерго, в якій змістовно виклав обставини заподіяння шкоди підприємству (а.с. 87).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) та спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, станом на 03 листопада 2015 року та 04 травня 2016 року, керівником Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» є ОСОБА_2. Підприємство має правовий статус юридичної особа та знаходиться за адресою: м. Краматорськ Донецької області, провулок Земляний, будинок 2 (а.с. 40, 92 - 93).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов висновку, що відповідач діяв правомірно, видавши наказ № 315 від 27 листопада 2015 року про покладання на працівника матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, у розмірі прямої дійсної шкоди у розмірі 5 324 грн.75 коп., що фактично не перевищує середній місячний заробіток позивача, оскільки з вини працівника ОСОБА_1, при виконанні трудових обов'язків заподіяно шкоду підприємству.

При цьому суд виходив з того, що Генеральний директор ОКП «Донецьктеплокомуненерго», видавши вказаний наказ, діяв правомірно, в межах наданих йому повноважень, як діючий керівник підприємства, оскільки відповідно до спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 04 травня 2016 року керівником Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» є ОСОБА_2 та його повноваження не скасовано.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно визначив правовідносини, які виникли між сторонами, надав їм належну правову оцінку і обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових та фактичних підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Вирішуючи справу та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не доведено факту неправомірності дій відповідача, керівником якого є діючий Генеральний директор ОСОБА_2

Апеляційний суд вважає, що такий висновок суду є правильним, він підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, що надані сторонами.

В рішенні суду ці докази судом наведені та відповідно до вимог ст. 57, 60, 61 ЦПК України їм дана належна правова оцінка.

Всупереч тверджень апелянта, суд повно та всебічно дослідив всі наявні докази по справі, що були надані сторонами, свої висновки виклав у рішенні та належним чином їх мотивував. Тому доводи апеляційної скарги позивача відносно того, що рішення суду є невмотивованим та однобічним, апеляційний суд відхиляє, як безпідставні.

Як безспірно встановлено судом, позивач, при виконанні трудових обов'язків, з необережності пошкодив майно, що належить підприємству.

Оскільки позивач визнав, що його неправомірні дії, обумовлені неналежним виконанням трудових обов'язків, призвели до пошкодження майна підприємства, а доказів іншого позивач суду не надав, то суд зробив правильний висновок, що останній є винним у пошкодженні майна підприємства. Отже, у відповідача виникло право на відшкодування матеріальної шкоди підприємству у розмірі прямої дійсної шкоди, яка фактично не перевищує середній місячний заробіток працівника. Оскільки, середньомісячний заробіток ОСОБА_1 складає 6 900 грн., що підтверджується відповідники довідками про доходи позивача, то відповідач не порушив вимог законодавства, видавши наказ № 315 від 27 листопада 2015 року про покладення матеріальної відповідальності на працівника за шкоду, заподіяну підприємству.

При цьому, Генеральний директор ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ОСОБА_2, видавши вказаний наказ, діяв правомірно, в межах наданих йому повноважень відповідно до укладеного між Донецькою обласною радою і ОСОБА_2 контракту, як керівник підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до ст. 391 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (п.п. 2 і 3 ст. 23 КЗпП України) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Тобто, за відсутності заперечень сторін проти продовження дії контракту та при умові, що трудові відносини сторін за контрактом продовжувались і після закінчення строку його дії, контракт, укладений між ними, вважається продовженим на невизначений строк на тих самих умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, контракт між Донецькою обласною радою і ОСОБА_2 вперше був укладений з 28 травня 2012 року по 27 травня 2013 року, включно. В наступному, розпорядженнями Голови Донецької обласної ради від 05 квітня 2013 року № 35 кс та від 28 березня 2014 року № 48 кс строк дії цього контракту був продовжений двічі: з 28 травня 2013 року на один рік, а потім з 28 травня 2014 року ще на один рік та вважається таким, що укладений на невизначений строк (а.с. 26-28, 135-137, 138, 139).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) та спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 03 листопада 2015 року та 04 травня 2016 року керівником Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» є ОСОБА_2 та його повноваження не скасовані (а.с. 40, 92-93).

Отже, за таких обставин контракт, укладений між Донецькою обласною радою і ОСОБА_2, вважається безстроковим, тобто укладеним на невизначений строк.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що наказ підписаний не уповноваженою особою, є безпідставними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги стосовно неповного з'ясування судом обставин справи, недоведеності встановлених судом обставин, невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, то апеляційний суд їх відхиляє, як такі, що суперечать встановленим судом обставинам справи і матеріалам справи.

Отже, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують та не приводять до висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування або зміни судового рішення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не має, а тому рішення суду першої інстанції апеляційний суд залишає без змін, а апеляційну скаргу позивача - відхиляє, як безпідставну.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 04 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: