10.02.2016 Справа № 363/3238/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гавриленко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договорів дарування земельних ділянок удаваними угодами, визнання права власності на 1/2 частину земельних ділянок,

встановив:

позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що за час шлюбу з відповідачем ОСОБА_2, між останнім та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при підписанні договорів дарування земельної ділянки від 30 червня 2009 року вчинено удаваний правочин, коли насправді відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 оплатно передали (продали) ОСОБА_6 дві земельні ділянки, площею 0,1000 га кожна, за адресою Київська область Вишгородський район, Новосілківська сільська рада, СТ «Кедр-7», з кадастровими номерами :35:062:0211 та :35:062:0156.

У звязку з цим, уточнивши позовні вимоги, позивачка просить визнати договори дарування земельної ділянки від 30 червня 2009 року удаваним правочином, встановити факт укладання договорів купівлі-продажу, визнати вказані земельні ділянки спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на їх ? частину.

В суді позивачка та її представник позов підтримали з викладених у ньому підстав, та просили про його задоволення.

Позивачка пояснила, що участі в укладанні договорів дарування не приймала та жодних заяв не підписувала, була переконана, що вони з колишнім чоловіком вказані земельні ділянки придбали.

Представник позивача зазначила, що договори дарування земельних ділянок та договір купівлі-продажу садового будинку укладено в один і той же день, сторонніми для відповідача ОСОБА_2 особами, коли належним чином оформлена технічна документація на спірні земельні ділянки була відсутня, що перешкоджало їх продажу. Крім того, намір відповідача придбати спірні земельні ділянки підтверджується також договором завдатку від 10 червня 2009 року укладеним між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Відповідач проти позову заперечив, стверджував, що договори дарування оформлені відповідно до норм чинного законодавства і відповідають волевиявленню сторін та дійсним правовідносинам, що виникли між ними.

Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та третя особа, будучи повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не прибули.

Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в загальному порядку.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що з 23 листопада 1993 року позивачка та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

У звязку з погіршенням шлюбних стосунків рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 січня 2013 року шлюб між ними розірвано.

За час шлюбу в спільну сумісну власність подружжя набуто садовий будинок, за адресою Київська область, Вишгородський район, сю Новосілки, «Кедр-7», СТ МСТ «Кедр», вул. Озерна, буд. №229, що підтверджується договором купівлі-продажу садового будинку від 30 червня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано за номером 42.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 16 січня 2015 року вказаний садовий будинок визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та за кожним з них визнано право власності на ? його частину.

Згідно договору дарування земельної ділянки від 30 червня 2009 року ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар земельну ділянку площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для садівництва, за адресою Київська область Вишгородський район, Новосілківська сільська рада, СТ «Кедр-7», яка належала дарувальнику на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА №411872, виданого 10 серпня 2005 року на підставі договору дарування земельної ділянки від 02 квітня 2004 року №2153, кадастровий номер 32 218 864 00 35 117 0004.

Згідно договору дарування земельної ділянки від 30 червня 2009 року ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар земельну ділянку площею 0,100 га, з цільовим призначенням для садівництва, за адресою Київська область Вишгородський район, Новосілківська сільська рада, СТ «Кедр-7», яка належала дарувальнику на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії VI-КВ №012310, виданого 25 березня 1999 року на рішення виконавчого комітету Новосілківської сільської Ради народних депутатів від 11 грудня 1998 року №67.

Договори укладено письмово та нотаріально посвідчено приватним Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано за номером 46 та 49.

Згідно відповіді Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок та встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) СТ «Кедр-7» МСТ «Кедр» в с. Новосілки, спірним земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери :35:062:0211 та :35:062:0156.

Згідно п. 8 договорів дарування земельних ділянок від 30 червня 2009 року сторони ствердили, що у момент укладання цих договорів усвідомлювали (і усвідомлюють) значення своїх дій і могли (можуть) керувати ними; розуміють природу цього правочину, свої права та обовязки за цими договорами; при укладанні договорів відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховувані ними; договори укладаються ними у відповідності зі справжньою їхньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску; договори укладаються на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин; володіють українською мовою, що дає їм можливість прочитати та правильно зрозуміти суть цих договорів; правочин вичиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним).

Згідно п. 12 договорів дарування земельних ділянок від 30 червня 2009 року про зміст прав та обовязків за цими договорами, правові наслідки укладеного ними правочину, в тому числі, але не обмежуючись питаннями щодо поняття та здіснення права власності, моменту набуття права власності, за договором, тлумачення договору, підстав та наслідків визнання правочину недійсним, особливостей права власності на землю та умов користування нею, порядку оформлення права власності на землю, щодо прав і обовязків власника нерухомого майна, сторонам за договорами нотаріусом розяснено.

Відповідно до розяснень даних у п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договором, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 3 та ч. 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно п. 3 та 4 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу та інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до п. 1, 2 та 3 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до розяснень даних у п. 25 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті що випливають зі змісту правочину.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, укладання сторонами саме договорів купівлі-продажу на підставі письмових доказів передбачених ст. 218 ЦК України стороною позивача в суді не доведено.

Договори сторонами підписано вільно та в присутності нотаріуса, відтак по справі не можна дійти висновку, що між ними виникли права та обовязки передбачені договором купівлі-продажу.

Всі доводи позову повністю спростовуються змістом нотаріально посвідчених договорів, в яких послідовно, ґрунтовно, докладно та з посиланням на норми чинного законодавства України викладено правовідносини, що виникли між сторонами, їх права та обовязки.

Посилання сторони позивача на неможливість укладання договорів купівлі-продажу у звязку з відсутністю належним чином оформленої технічної документації на спірні земельні ділянки є не доведеними. Відсутні докази й того, що сторони збиралися укласти договір купівлі-продажу, але вказані вище обставини їм у цьому перешкодили.

Твердження про неможливість відчуження земельних ділянок шляхом укладання договорів купівлі-продажу через необхідність витрачення значного часу для оформлення технічної документації, як передумову для укладання договорів дарування, про удаваність цих договорів свідчити не може.

В суді не доведено, що сторони, насправді вчинили правочин купівлі-продажу, не доведено також його істотних умов, зокрема в чому полягала його відплатність, не визначена ціна договору.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі.

Проект попереднього договору про передачу завдатку та намір укласти договір купівлі-продажу від 10 червня 2009 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 юридичної сили не має, нотаріально не посвідчений, а тому не може бути використаний судом як доказ по справі. Крім того, посилання на вказаний договір в договорах дарування та купівлі продажу будинку відсутні.

Суд вважає, що доводи позивача на користь вчинення удаваного правочину на прямих, письмових доказах про це не ґрунтуються, в їх основу покладені тільки припущення. Проте рішення суду на припущеннях ґрунтуватися не може.

Згідно ст. 377 ЦК України в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Відповідно до розяснень даних в п. 18 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення

змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни

її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки,

яка необхідна для її обслуговування.

В даному випадку позивачка не позбавлена права як співвласник садового будинку звернутися до суду за захистом своїх прав користування земельною діяльною, необхідною для обслуговування житлового будинку згідно ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, в разі їх порушення, невизнання чи оспорення відповідачем.

Таким чином, порушених прав позивачки, які б підлягали захистові в цій справі не встановлено, а тому підстав для задоволення позову не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя