У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «ДІМ», третя особа - територіальна державна інспекція України з питань праці в Херсонській області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 8 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 17 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 3 липня 2007 року він працював у товаристві з обмеженою відповідальністю «ДІМ» (далі - ТОВ «ДІМ») на посаді головного інженера. Наказом директора ТОВ «ДІМ» від 30 серпня 2013 року № 44 його переведено на 0,25 % мінімальної заробітної плати з 1 вересня 2013 року у зв'язку із скороченням виробництва сільськогосподарської продукції. Наказом директора ТОВ «ДІМ» від 15 жовтня 2013 року № 45 його звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату з 20 грудня 2013 року. Наказом директора ТОВ «ДІМ» від 22 листопада 2013 року № 49 його звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з порушенням трудової дисципліни.

ОСОБА_3 зазначав, що згоди на переведення не надавав, при звільненні відповідачем було порушено вимоги ст. ст. 40, 47 КЗпП України, тому просив суд визнати незаконними накази директора ТОВ «ДІМ» від 30 серпня 2013 року № 44, від 15 жовтня 2013 року № 45 та від 22 листопада 2013 року № 49, поновити його на посаді головного інженера, стягнути з відповідача на його користь середнійзаробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 10 жовтня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 4 лютого 2015 року рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди скасовано, позов у цій частині задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ДІМ» на користь ОСОБА_3 16 685 грн 71 коп. заборгованості із заробітної плати за період з 1 вересня 2012 року до 22 листопада 2013 року та 500 грн на відшкодування моральної шкоди. У решті - рішення суду залишено без змін. Стягнуто з ТОВ «ДІМ» у дохід держави 243 грн 60 коп. судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 10 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 4 лютого 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ТОВ «ДІМ», третя особа - територіальна державна інспекція України з питань праці в Херсонській області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 8 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 17 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Укасаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив із того, що переведення на інший розмір оплати праці як спосіб зміни істотних умов праці було обумовлено скороченням виробництва сільськогосподарської продукції. Разом з тим звільнення позивача з посади у зв'язку з вчиненням прогулу не може розцінюватися як подвійне звільнення, оскільки після винесення наказу від 15 жовтня 2013 року № 45 про наступне звільнення позивача з 20 грудня 2013 року, трудові відносини між сторонами тривали, на них поширювалися норми трудового законодавства, що не позбавляло роботодавця права звільнити працівника у зв'язку із прогулом без поважних причин.

Апеляційний суд погодився з такими висновками районного суду, зазначивши також про те, що звільнення ОСОБА_3 відбулося компетентним органом та відповідно до вимог п.4 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з чим позовні вимоги про поновлення на роботі та виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що 3 липня 2007 року ОСОБА_3 прийнято на роботу до ТОВ «ДІМ» на посаду головного інженера

Наказом директора ТОВ «ДІМ» від 30серпня 2013 року № 44 ОСОБА_3 з 1 вересня 2013року переведено на 0,25 % мінімальної заробітної плати у зв'язку із скороченням виробництва сільськогосподарської продукції та зобов'язано передати директору ТОВ «ДІМ» ОСОБА_4 технічні паспорти на автомобілі, трактори, сільськогосподарську техніку та акти про обсяги спожитої електроенергії до 17 жовтня 2013 року.

Наказом директора ТОВ «ДІМ» від 15 жовтня 2013 року № 45 позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату з 20 грудня 2013 року.

Наказом директора ТОВ «ДІМ» від 22 листопада 2013 року № 49 ОСОБА_3 звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з порушенням трудової дисципліни.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно зі ст. 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

У чч. 3, 4 ст. 32 КЗпП України передбачено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У ч. 1 ст. 58 ЦПК Українипередбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Судом установлено, що спірні накази від імені ТОВ «ДІМ» підписані ОСОБА_4 як директором товариства.

Зборами співзасновників ТОВ «ДІМ» від 21 жовтня 2013 року директора ОСОБА_4 відсторонено від займаної посади на період роботи ревізійної комісії.

При цьому під відстороненням від роботи розуміється недопущення працівника на певний термін до роботи, яку він зобов'язався виконувати відповідно до трудового договору.

Таким чином, на час проведення комісією ревізії ТОВ «ДІМ» її директор не мав права здійснювати повноваження керівника цього підприємства.

Разом з тим ОСОБА_3, перебуваючи у складі ревізійної комісії згідно з протоколом зборів співзасновників ТОВ «ДІМ» від 21 жовтня 2013 року № 1, яка розпочала перевірку з 22 жовтня 2013 року й проводилась до 22 листопада 2013 року - день фактичного вручення звіту ОСОБА_4

Проте апеляційний суд на зазначене уваги не звернув та не перевірив, чи ОСОБА_3, як член ревізійної комісії, 16 та 18 листопада 2013 року проводив бухгалтерську перевірку, не надав належної правової оцінки протоколу зборів співзасновників ТОВ «ДІМ» від 21 жовтня 2013 року № 1 та дійшов передчасного висновку про здійснення позивачем прогулу в ці дні.

За змістом п. 4 ст. 40 КЗпП України прогулом є, зокрема, відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

Таким чином, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України зазначених вимог закону не врахував, на вказані обставини справи уваги не звернув, доводів ОСОБА_3 не перевірив, не надав належної правової оцінки наданим ним доказам, не встановив наявності у ОСОБА_4 повноважень директора ТОВ «ДІМ» на момент видачі спірних наказів про звільнення позивача, не навів норму права, яка б передбачала право на звільнення особи, яка вже звільнена і не поновлена на роботі, не з'ясував чи працював ОСОБА_3 після звільнення відповідно до наказу від 15 жовтня 2013 року № 45 та на припущеннях дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Установлення таких фактичних обставин справи має важливе значення для правильного їївирішення.

Також апеляційний суд не врахував, що згідно з ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи попередні судові рішення, суд касаційної інстанції в ухвалі від 3 червня 2015 року зазначив про необхідність з'ясування саме наведених вище фактичних обставин та їх правової оцінки. Проте суд таких висновків не виконав.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 17 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик