Ухвала

іменем україни

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 липня 2015 року,

встановила:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 3 грудня 2004 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу дітей не мають. За час шлюбу ними було придбано трактор колісний марки Т-40М, державний номерний знак НОМЕР_1. Рішенням суду від 15 листопада 2011 року, яке набрало законної сили 25 листопада 2011 року, шлюб між ними розірвано. Сторони не досягли згоди щодо добровільного поділу майна. Ураховуючи наведене, просила здійснити поділ указаного транспортного засобу, шляхом стягнення з ОСОБА_4 на її користь компенсації вартості Ѕ його частини в розмірі 500 доларів США, що еквівалентно 7 235,50 грн.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 квітня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у рахунок Ѕ частини майна подружжя, трактора колісного марки Т-40М, державний номерний знак НОМЕР_1, грошову компенсацію в розмірі 500 доларів США, що еквівалентно 7 235,50 грн, судові витрати у розмірі 243,60 грн, 121,80 грн та 2 000 грн витрати на правову допомогу..

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 липня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу у сумі 2 000 грн скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості Ѕ частини спірного трактора, суди виходили з того, що в силу положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Приписами ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України.

Установлено, що рішенням Баглійського районного суду

м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 листопада

2011 року розірвано шлюб, укладений 3 грудня 2004 року між

ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від

18 жовтня 2005 року, виданого на ім'я ОСОБА_4, останній є власником трактора колісного марки Т-40М, державний номерний знак НОМЕР_1.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

За змістом ч. 2. ст. 372 ЦК України та ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Положеннями ч. 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Судом вірно встановлено, що спірний транспортний засіб придбаний сторонами за час шлюбу та є спільною сумісною власною подружжя.

Згідно із п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Для визначення вартості майна при необхідності призначається експертиза.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 зазначала, що вартість спірного трактора становить 1 000 доларів США, що еквівалентно

14 471 грн.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 посилався на ту обставину, що в 2011 році було здійснено поділ майна подружжя в добровільному порядку. Зазначав, що у 2012-2013 роках, тобто після розірвання шлюбу, ним були понесені грошові витрати на ремонт спірного трактору на загальну суму 21 687 грн, що підтверджено квитанціями та товарними чеками (а. с. 30-36).

Проте суд не навів мотивів, чому не приймає до уваги надані відповідачем письмові докази.

Відповідно до звіту про оцінку майна від 13 січня 2015 року, наданого відповідачем, ринкова вартість спірного транспортного засобу становить 13 930 грн (а. с. 37-38).

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції щодо розміру компенсації, яка підлягає стягненню на користь позивача, апеляційний суд, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України наведені вище роз'яснення не врахував, не дав належної оцінки вказаному звіту, не встановив на час розгляду справи дійсну вартість спірного транспортного засобу та в порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не роз'яснив сторонам право на проведення експертизи.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

З обставин справи, встановлених судом, убачається, що рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами було ухвалено 15 листопада

2011 року, законної сили набрало 25 листопада 2011 року, а первісний позов пред'явлено 12 листопада 2014 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Посилання заявника на те, що позов пред'явлено 26 грудня 2014 року не може бути взято до уваги, оскільки зазначений позов було подано повторно.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова І.М. Фаловська