_____________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 4-с/520/147/16
УХВАЛА

про відмову у задоволені скарги

09.11.2016 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Одесі справу за скаргою Київської районної адміністрації Одеської міської ради на дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 під час виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2014 року у справі за позовом Київської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2 про приведення обєкту до попереднього стану,

В С Т А Н О В И В:

24.10.2016 року Київська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до суду зі скаргою, в якій просить визнати дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1? повязані з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження від. 14.06.2016 року незаконними; визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 14.06.2016 року ВП № 46671780.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що державний виконавець не дотримався послідовності виконання дій, після проведення яких можна виносити постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а також не вжив необхідних заходів для виконання судового рішення.

Таким чином, КРА ОМР не погоджується з спірною постановою та вважає дії державного виконавця незаконними, у звязку з чим звернулась до суду з даною скаргою.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

У судовому засіданні представник скаржника Київської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_3 підтримала скаргу та просила суд її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у скарзі.

Боржник ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Головний державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 заперечував проти задоволення даної скарги пояснивши, що ним було вжито всіх необхідних заходів для належного виконання рішення суду.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

На підставі ч. 1 ст. 385 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У судовому засіданні встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 520/13372/13-ц за позовом Київської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2 про приведення обєкту до попереднього стану.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19.11.2014 року позовні вимоги Київської районної адміністрації Одеської міської ради - задоволено. Зобовязано ОСОБА_2 власними силами та за рахунок власних коштів знести самовільно збудований житловий будинок літ. «А» та господарські споруди: навіс літ. «Б», сарай літ. «В» та літ. «Г» зазначені в технічному паспорті КП «ОМБТІ та РОН» від 10.06.2008 року, розташовані за адресою місто Одеса, вулиця Джерельна, 1. А також стягнуто з ОСОБА_2 на користь Київської районної адміністрації Одеської міської ради судовий збір в розмірі 114, 70 гривень.

09.02.2015 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист №520/13372/13-ц про примусове виконання вищевказаного рішення суду.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 19, 20,25 Закону України «Про виконавче провадження», 19.02.2015 року головним державним виконавцем другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46671780. за вищевказаним виконавчим листом. Копії зазначеної постанови із супровідним листом в порядку, встановленому ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», направлено сторонам. Боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду у строк до 26.02.2015 року.

03.04.2015 року, 10.06.2015 року, 20.01.2016 року, 11.02.2016 року та 04.03.2016, державним виконавцем відділу було здійснено вихід за адресою: м. Одеса, вул. Джерельна, 1 та складено акти про невиконання рішення суду боржником.

11.02.2016 року головним державним виконавцем другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 було винесено постанову, якою за повторне невиконання вимог виконавчого документу (рішення суду) без поважних причин накладено на боржника ОСОБА_2 штраф у розмірі 170 гривень.

Окрім того, 04.03.2016 року головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 було винесено постанову, якою за невиконання вимог виконавчого документу (рішення суду) без поважних причин накладено на боржника ОСОБА_2 штраф у розмірі 340 гривень.

12 травня 2016 року головний державний виконавець другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 звернувся з листом до боржника з вимогою надати згоду на проведення виконавчих дій визначених у виконавчому документі власними силами та за рахунок власних коштів.

А також 12 травня 2016 року головний державний виконавець Кіптіков І.О. та 14 липня 2016 року головний державний виконавець Поляков О.Г. зверталися з листами до Київської районної адміністрації ОМР з проханням вирішити питання щодо авансування витрат виконавчого провадження на виготовлення проектно-технічної документації та здійснення фактичного знесення самовільно збудованих споруд або сприяти виконанню рішення суду іншим шляхом, зокрема повідомлення організації яка зможе провести роботи по приведенню квартири № 3 за адресою м. Одеса, вул. Ак. Корольова № 70 до первісного стану.

Однак, листом від 27.07.2016 року Київська районна адміністрація Одеської міської ради повідомила головного державного виконавця, що фінансування діяльності Київської районної адміністрації Одеської міської ради здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету на поточний рік. Оскільки КРА ОМР не є розпорядником бюджетних коштів, а відповідні витрати на оплату робіт із знесення самовільно побудованих обєктів нерухомого майна в бюджеті не передбачені, то прийняття Київською рай адміністрацією Одеської міської ради відповідних зобовязань, на теперішній час не вбачається за можливе.

Разом з тим, слід зазначити, що головний державний виконавець другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 01.06.2016 року виніс звернувся до правоохоронних органів з поданням, в якому просив притягнути боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 (Родникова), місце реєстрації: Одеська область, Іванівський район, с. Червонознамянка, вул. Шевченка, 4 до кримінальної відповідальності згідно зі статтею 382 Карного кодексу України за невиконання рішення Київського районного суду м. Одеси № 520/13372/13-ц від 19.11.2014 року, яке набрало законної сили 02.12.2014 року.

14.06.2016 року головний державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11, ч. 1 ст. 49, ЗУ «Про виконавче провадження», в якій зазначав, що ним були вжиті усі передбачені законом заходи для виконання судового рішення, однак, боржником вимоги виконавчого документу виконані не були.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо виконати рішення суду без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає штраф на боржника у відповідності до ст.. 89 цього Закону та вносить подання правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно з законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований держвний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав

Згідно з ч. 2 ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Пунктом 11 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною 3 ст. 75 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно з ч. 4 ст. 82 Закону, рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно частин 1,2 ст. 384 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Слід враховувати той факт, що за правилами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз'яснено в п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення даних норм закону, заявником не надано суду доказів того, що дії старшого виконавця суперечать чинному законодавству, а посилання, викладені в скарзі не може бути підставою для її задоволення, оскільки відповідно до матеріалів виконавчого провадження державним виконавцем були виконані всі дії, які передбачені законом в межах його повноважень, а саме: направлення листів на ім'я боржника, вихід на місце та складання акту про відсутність боржника, накладання двічі штрафу, попередження боржника про кримінальну відповідальність, та направлення повідомлення до правоохоронних органів про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження", передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закону) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею 11 цього ж Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.. 16 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець, експерт, спеціаліст, оцінювач, перекладач не можуть брати участь у виконавчому провадженні і підлягають відводу, якщо вони є близькими родичами сторін, їх представників або інших осіб, які беруть участь у виконавчому провадженні, або заінтересовані в результаті виконання рішення, або є інші обставини, що викликають сумнів у їх неупередженості.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 14.06.2016 року ВП № 46671780 є обґрунтованою та правомірною, а від так скасуванню не підлягає.

Враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку, що скарга Київської районної адміністрації Одеської міської ради на дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 під час виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2014 року у справі за позовом Київської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2 про приведення обєкту до попереднього стану є необґрунтованою та безпідставною, а від так задоволенню не підлягає.

Разом з тим суд зазначає, що судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов'язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов'язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов'язаної особи та обов'язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов'язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов'язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов'язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України «Судові рішення ухвалюються іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України». Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, є «обовязковість рішень суду»

Ч.1 ст.14 ЦПК України закріпила «Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державних влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами».

Також згідно ст. 11 «Про судоустрій України» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об'єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиціальність) судових рішень для інших судів, органів прокуратури, слідства, дізнання визначається процесуальним законом.

Статтею 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення, за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення

Підставою для застосування правил даної статті є обставини, що перешкоджають належним чином виконати судове рішення в цивільній справі - ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Згідно ст. 373 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може встановити порядок чи спосіб його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання

Згідно ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою або за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення чи зміну способу і порядку виконання.

В даному випадку обставини, що перешкоджають належним чином виконати судове рішення в цивільній справі, є ухилення ОСОБА_2 від його виконання, так як в рішенні суду чітко вказано, що воно повинно виконуватись його власними силами і за рахунок власних коштів.

Отже скаржник, яким є Київська районна адміністрація Одеської міської ради, на думку суду, не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2014 року у справі за позовом Київської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2 про приведення обєкту до попереднього стану.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 27, 384 ЦПК України, ст.ст. 26, 49, 53, 82 Закону України «Про виконавче провадження» суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги Київської районної адміністрації Одеської міської ради на дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 під час виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2014 року у справі за позовом Київської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2 про приведення обєкту до попереднього стану відмовити в повному обсязі.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Куриленко О. М.