УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, який мотивований тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк»» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № CNZVAE00003719 від 20 вересня 2007 року, згідно якого банк зобов'язався надати відповідачу у строкове платне користування грошові кошти у сумі 101 914,00 грн зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13 вересня 2012 року. Проте, в порушення умов договору відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання належним чином не виконав. Вимоги до відповідача ОСОБА_2, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року, у зв'язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом. Враховуючи викладене та з урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором № CNZVAE00003719 від 20 вересня 2007 року у розмірі 318 787,11 грн, а також стягнути на свою користь солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 10 000 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № CNZVAE00003719 від 20 вересня 2007 року у розмірі 168 608 грн 18 коп. та стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму 10 000 грн, а всього - заборгованість у сумі 178 608 грн 18 коп., в тому числі: 57 495,45 грн - заборгованість за кредитом; 110 897,05 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5 215,68 грн - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 5 000 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2015 року в частині солідарного стягнення із ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № CNZVAE00003719 від 20 вересня 2007 року скасовано та провадження у справі в цій частині позовних вимог закрито.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Не погоджуючись із вищезазначеними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_2звернувся із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи із ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 порушено зобов'язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів, при цьому суд першої інстанції, виходячи із засад справедливості та розумності в силу ч. 3 ст. 551 ЦК України правомірно зменшив розмір пені, яка підлягає стягненню із відповідача.

При цьому, апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог щодо солідарного стягнення із ПАТ «Акцент-Банк» заборгованості за кредитним договором правильно закрив провадження в цій частині, оскільки об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства не допускається.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-745цс15 від 01 липня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Т.Л.Ізмайлова