Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2016 Справа №607/1714/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого Грицака Р.М.

за участю секретарів Палашовської У.А. Костинник О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника органу опіки

та піклування ОСОБА_5

представника служби у справах

неповнолітніх та дітей ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відібрання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради, про відібрання дитини. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що вона та відповідач є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. 02.04.2015 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. 20.10.2015 року рішенням суду визначено місце проживання їх малолітньої дочки ОСОБА_8, разом з матірю ОСОБА_1 за адресою: м.Тернопіль, вул.Тарнавського, 5/10 та встановлено ОСОБА_3 графік побачень з дочкою ОСОБА_8. Однак всупереч рішення суду ОСОБА_3 18 грудня 2015 року близько 11 годин забрав доньку ОСОБА_7 зі школи та не повернув її за визначем місцем проживання до сьогоднішнього дня. Через безвідповідальне ставлення ОСОБА_3 до своїх батьківських обов'язків дитина не відвідувала школу, а також не брала участі в конкурсі танців в кінці грудня 2015 року до якого наполегливо готувалася. Такі дії зі сторони ОСОБА_3 суперечать чинному законодавству спрямованому на захист інтересів дітей та прямо шкодять розвитку дитини. З приводу незаконного утримання дитини ОСОБА_3 відкрито кримінальне провадження та проводиться досудове розслідування. За вказаним фактом порушень її прав і прав дитини проводились неодноразові засідання комісії за якими визнано протиправність дій ОСОБА_3 Однак незважаючи на всі вчинені нею та органами влади дії відповідач дитини їй не повернув, а тому посилаючись на ст. 162 СК України, просить відібрати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 від батька ОСОБА_3 та передати дитину матері ОСОБА_1 для спільного проживання по визначеному місцю проживання дитини АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позов підтримали з підстав та мотивів викладених у ньому та просять його задовольнити та допустити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні позову не визнали та суду пояснили, що позивач неналежно ставиться до виховання дитини, кричить до дочки, також позивач чинила йому перешкоди в спілкуванні з дитиною, а тому зважаючи на прихильність дочки до батька та бажання дитини постійно проживати з ним, просять відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради в судовому засіданні просить при вирішенні позовних вимог захистити права дитини.

В судовому засіданні за участю дитячого психолога ОСОБА_9 проведена бесіда з малолітньою дитиною ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка суду пояснила, що її батько ОСОБА_3 веселий, добре до неї ставиться, все їй дозволяє, маму ОСОБА_11 вона також любить, однак хоче жити з батьком.

Допитана в судовому засіданні психолог ОСОБА_9 суду пояснила, що дитина у малолітньому віці все сприймає на емоційному рівні та відчуває себе там добре де їй добре та не чиниться жодних заборон. ОСОБА_12 має емоційно награну поведінку створену під впливом батьків, однак не може дати належну оцінку ситуації, що склалася між її батьками.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що підлягає до задоволення з наступних підстав:

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 02 квітня 2015 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №201832 виданого відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20.10.2015 року вирішено: Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради, про встановлення графіку побачень дитини з батьком та порядку участі у її вихованні задовольнити частково. Встановити ОСОБА_3 графік побачень з дочкою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4,які здійснювати без присутності матері ОСОБА_1 за місцем проживання батька (м.Тернопіль, вул.15 Квітня,1/271) або у місцях культурно-розважального характеру (парк, кінотеатр, ТРЦ «Подоляни» та інші місця, призначені для повноцінного відпочинку дитини) в такі дні: щовівторка та щочетверга з 18.00 год. до 20.00 год.; І-ІІІ субота місяця з 12.00 год. до 18.00 год.; ІІ-ІV неділя місяця з 12.00 год. до 18.00 год.; в період літніх канікул (в липні місяці) 15 днів оздоровлення дитини з батьком без присутності матері; в святкові дні побачення погоджуються батьками за домовленістю (перший святковий день з матірю, наступний святковий день з батьком). У решті позовних вимог відмовити. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини задовольнити. Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, разом з матірю ОСОБА_1 за адресою: м.Тернопіль, вул.Тарнавського, 5/10. Дане рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами 18 грудня 2015 року ОСОБА_3 самочинно забрав дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з навчального закладу та проживає з дитиною АДРЕСА_2 по даний час.

З приводу умисного невиконання ОСОБА_3 рішення суду про визначення місця дитини заведено кримінальне провадження №0000484, що підтверджується відповідним витягом.

З приводу незаконного відібрання ОСОБА_3 дочки ОСОБА_8, ОСОБА_1 зверталася з заявами до комісії захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради, за результатами розгляду яких комісією рекомендовано сторонам дійти спільної згоди, щодо подальшого виховання дитини шляхом укладення мирової угоди в основу якої покласти рішення суду.

На неодноразові звернення позивача та рішення комісії захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради ОСОБА_3 не повернув дитину матері ОСОБА_1 для спільного проживання по визначеному за рішенням суду місцю проживання дитини, за адресою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні за участю дитячого психолога ОСОБА_9 проведена бесіда з малолітньою дитиною ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка суду пояснила, що її батько ОСОБА_3 веселий, добре до неї ставиться, все їй дозволяє, маму ОСОБА_11 вона також любить, однак вона хоче жити з батьком.

Допитана в судовому засіданні психолог ОСОБА_9 суду пояснила, що дитина у малолітньому віці все сприймає на емоційному рівні та відчуває себе там добре де їй добре та не чиниться жодних заборон. ОСОБА_12 має емоційно награну поведінку створену під впливом батьків, однак не може дати належну оцінку ситуації, що склалася між її батьками.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Згідно із ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини (надалі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції визначено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно 6-го Принципу Декларації прав дитини від 20 листопала 1959 року (резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і, у всякому випадку, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові на це обставини, бути розлученою з матір'ю.

Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст.8).

Згідно ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

За умовами ч. 1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків самочинно, без згоди другого з батьків, з якими на підставі рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи мас право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

ОСОБА_12 не може бути повернути лише тоді, коли її залишення за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоровя, або обставини змінилися, так, що повернення її суперечить її інтересам ( ч. 2 ст. 162 СК України).

В ході розгляду справи відповідачем не подано, а судом не здобуто доказів наявності передбачених ч.2 ст. 162 СК України, підстав для не можливості повернення дитини за попереднім місцем проживання, що визначене за рішенням суду.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, беручи до уваги вік дитини, яка на даний час є малолітньою, що суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, а саме відібрати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 від батька ОСОБА_3 та передати матері ОСОБА_1 для спільного проживання по визначеному місцю проживання дитини АДРЕСА_1,

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213, 215, 294 ЩІК України, ст.ст. 160,161, 162, СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Відібрати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 від батька ОСОБА_3 та передати матері ОСОБА_1 для спільного проживання по визначеному місцю проживання дитини АДРЕСА_3,

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 551 грн. 27 коп. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Р.М.Грицак