АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/999/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1550/16Головуючий у 1-й інстанції Юхно С.П. Доповідач ап. інст. Карнаух П. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Карнауха П.М.

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.

секретаря Філоненко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" Чернявської Олени Степанівни, Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про поновлення строків подання вимоги, зобов'язання включити до реєстру акцептованих кредиторів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" Чернявської Олени Степанівни, Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про поновлення строків подання вимоги, зобов'язання включити до реєстру акцептованих вкладників.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що 23.12.2015 р. в газеті «Голос України» опубліковано оголошення про початок ліквідаційної процедури ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 18.12.2015 р.Проте він вчасно не скористався своїм правом на отримання належних йому грошових коштів, оскільки перебував на стаціонарному лікуванні з 21 грудня по 31 грудня 2015 року та на амбулаторному лікування з 31 грудня 2015 року по 20 січня 2016 року. Тому вважає, що він пропустив строк подачі вимоги до банку з поважних причин, який на підставі ст. 73 ЦПК України підлягає поновленню.

Зазначає, що незаконна відмова суду в поновленні строку подання вимоги до банку порушує його право власності на грошові кошти, які знаходяться у Банку, що суперечить Конституції України та нормам цивільного законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Місцевим судом вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 23 липня 2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено договір-заява № 300131/187697/9-15 про строковий банківський вклад (депозит) «Стандарт» на 9 місяців в іноземній валюті, за умовами якого позивач перерахував на свій вкладний рахунок грошові кошти в сумі 20349доларів США 00 центів на строк з 23 липня 2015 року до 23 квітня 2016 року, з нарахуванням процентів за умовами договору, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 5120 від 23.07.2015 р. (а.с. 5,6).

Відповідно до постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 р. № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делеговано повноваження ліквідатора банку Чернявській О.С., про що також було зазначено в оголошенні, яке опубліковано Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в газеті «Голос України» за № 242(6246) від 23.12.2015 року.

Окрім вищезазначеного, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в даному оголошенні вказав реквізити Банку; порядок отримання коштів вкладниками Банку; зазначив, що детальна інформація розміщена на сайті Фонду та що вимоги кредиторів прийматимуться протягом 30 днів з дня опублікування даного оголошення в газеті «Голос України» за адресою: 04050, м. Київ, вул. Артема, 60 (а.с. 7, 42).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.36, 48 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку всі повноваження органів управління банку припинились, а повноваження по складанню реєстру акцептованих вимог кредиторів наділена уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Також суд не знайшов підстав для задоволення позову ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Такі висновки суду відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ліквідація банку - процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до положень ст.77 вказаного Закону, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Статтею 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення складає перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду та складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч.2 ст.45 цього Закону уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (ст. 49 Закону).

У подальшому протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.52 Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів-фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом у четвергу чергу.

Отже, в межах ліквідаційної процедури банку статусу кредитора набувають дві категорії осіб:

1) фізичні особи-вкладники у межах гарантованої Фондом суми відшкодування;

2) особи, вимоги яких заявлені протягом 30 днів з дня опублікування відомостей (про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду), та які акцептовані та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до ст.ст. 11,60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

У позовній заяві позивач зазначив, що на протязі 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку він не звертався до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з кредиторськими вимогами до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та зважаючи на те, що строк подачі вимог до банку ним пропущений у зв'язку з перебуванням на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, просив на підставі ст. 73 ЦПК України його поновити.

Ці ж доводи він зазначив в апеляційній скарзі.

У суді першої інстанції позивач пояснив, що звертався до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з вимогою до банку, але йому було відмовлено у включенні до списку кредиторів.

У поданих до районного суду письмових запереченнях на позовну заяву представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» вказував, що з моменту публікації оголошення позивач не звертався до уповноваженої особи з вимогами або заявами стосовно своїх кредиторських вимог.

Доводи позивача про те, що він звертався до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з кредиторськими вимогами до Банку, жодними належними та допустимими доказами не підтверджені, відтак обґрунтовано не взяті до уваги місцевим судом та не приймаються до уваги колегії суддів.

Статтею 73 ЦПУ України передбачено, що суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документи чи доказ.

Згідно ст. 67 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо не визначені законом, - встановлюються судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 8 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Отже, ст. 73 ЦПК України визначає поновлення процесуального строку, який встановлений для вчинення процесуальних дій судом і учасниками процесу в цивільному судочинстві, а Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містить норму, яка б визначала порядок та випадки поновлення строку, який встановлено ч. 5 ст. 45 Закону України».

Встановивши обставини справи, здійснивши аналіз правових норм, що регулюють дані правовідносини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки з дня початку процедури виведення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку всі повноваження органів управління банку припинились, а повноваження по складанню реєстру акцептованих вимог кредиторів наділена уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, підстави для задоволення позову ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відсутні.

Встановивши, що позивач не подавав вимогу до банку про включення до списку кредиторів, а законом не передбачена можливість за рішенням суду поновлення строку для пред'явлення кредиторських вимог у процедурі ліквідації та включення з цих підстав вкладника до реєстру кредиторів за судовим рішенням, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської О.С. про поновлення строків подання вимоги та зобов'язання включити до реєстру акцептованих кредиторів.

З огляду на вищенаведене доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду, фактично дублюють вимоги позовної заяви та зводяться до незгоди з рішенням суду.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 квітня 2016 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ П.М. Карнаух

СУДДІ /підпис/ Т.О. Кривчун

/підпис/ Л.І.Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області П.М.Карнаух