АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1742/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1165/16Головуючий у 1-й інстанції Потетій А.Г. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів: Абрамова П.С., Акопян В.І.

за участю секретаря Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_8 про визнання прав забудовника в порядку спадкування,

зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визнання прав забудовника в порядку спадкування

та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незавершеного будівництвом житлового будинку спільним сумісним майном подружжя, визнання права на частину спільного сумісного майна.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, з позовом про визнання прав забудовника в порядку спадкування, після уточнення та збільшення розміру позовних вимог просила ухвалити рішення, яким визнати за нею, як за особою, що діє в інтересах малолітньої спадкоємиці за законом ОСОБА_4, права забудовника щодо незавершеного будівництва - житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці загальною площею 0,25 г, з правом здачі житлового будинку з господарськими спорудами в експлуатацію та отримання на своє ім'я відповідних документів в порядку спадкування, після ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3; визнати за ОСОБА_4, право власності на 2/5 частки земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,25г., що розташовані в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_9

У жовтні 2015 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, що діє в інтересах ОСОБА_8, звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання прав забудовника в порядку спадкування. Просили ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, що діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_8 права забудовників щодо незавершеного будівництва - житлового будинку з господарськими будівлями, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що розташовані на земельній ділянці 0,25 га, з правом здачі житлового будинку з господарськими спорудами в експлуатацію та отримання на їх ім'я відповідних документів в порядку спадкування після ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Заявлені позовні вимоги обох позовів мотивовані тим, що після смерті ОСОБА_9, позивачі як спадкоємці, звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, проте оформити в порядку спадкування незавершене будівництво вони не можуть по причині відсутності належних правовстановлюючих документів, які б посвідчували право власності покійного на таке будівництво.

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_8, ОСОБА_5, просила ухвалити рішення, яким визнати незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1, спільним майном подружжя, яке придбане за час подружнього життя - подружжям ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9; визнати за нею право на ? частину незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями, розташованими за вищевказаною адресою.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що спірний будинок з господарськими будівлями вона з ОСОБА_9 побудували разом і при розірванні шлюбу домовились, що після здачі цього будинку з господарськими будівлями в експлуатацію розділять його в добровільному порядку. Після 15 липня 2015 року вона дізналася про порушення її майнових прав, оскільки будинок з господарськими будівлями на час смерті ОСОБА_9 не був зданий в експлуатацію і не розділений, тому вважає що їй належить ? частина спірного будинку з господарськими будівлями на праві спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 17 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_8 задоволено часткового.

Визнано за ОСОБА_3, за малолітньою ОСОБА_4, за неповнолітньою ОСОБА_8, ОСОБА_6 в рівних частках право забудовника щодо незавершеного будівництва - житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,25 г, з правом здачі житлового будинку з господарськими спорудами в експлуатацію та отримання на своє ім'я відповідних документів в порядку спадкування після ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнано за малолітньою ОСОБА_4 право власності частину, на яку мають право спадкоємці першої черги за законом, в земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,25 г, що розташована в АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_8 відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Додатковим рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 10 березня 2016 року визнано за ОСОБА_5 в рівних частках з ОСОБА_3, з малолітньою ОСОБА_4, з неповнолітньою ОСОБА_8, ОСОБА_6 право забудовника щодо незавершеного будівництва - житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці загальною площею 0,25 г, з правом здачі житлового будинку з господарськими спорудами в експлуатацію та отримання на своє ім'я відповідних документів в порядку спадкування після ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 10 березня 2016 року виправлено описку, допущену в рішенні Полтавського районного суду Полтавської області від 17.02.2016 року по даній справі,- виправлені помилки у написанні прізвищ, імен учасників розгляду справи у резолютивній частині рішення: «ОСОБА_3» замість неправильного «ОСОБА_3», «ОСОБА_8» замість неправильного «ОСОБА_8».

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови їй в задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом строку позовної давності, ухвалити нове рішення, яким поновити строк позовної давності звернення до суду, починаючи з 15.07.2015 року, визнати незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, майном подружжя, яке придбане за час подружнього життя - подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_9

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що до початку судового засідання в суді першої інстанції заявляла клопотання про приєднання до матеріалів справи заяви про поновлення строку позовної давності, котра повинна була бути розглянута разом з позовом, але як виявилось ця заява зникла з матеріалів справи.

Окрім того, вважає, що судом неправильно застосовані норми закону, якими врегульовані правовідносини щодо створення, користування та розпорядження спільним майном подружжя.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав:

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Згідно п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як убачається із матеріалів справи, рішенням № 220 від 23 червня 1989 року виконавчого комітету Полтавської районної ради народних депутатів ОСОБА_9 дозволено будівництво індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями, зобов'язано здійснювати забудову земельної ділянки згідно виданого будівельного паспорту (т.1 а.с.17-18).

21 липня 1990 р ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 в Мачухівській сільській раді Полтавського району Полтавської області (т.1 а.с.199). У шлюбі у них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.128, 198 зворот).

Забудова земельної ділянки проводилася згідно проекту забудови земельної ділянки індивідуального забудовника, що підтверджується будівельним паспортом №199, виданим забудовнику ОСОБА_9 по замовленню №32 від 07.02.1989 року ( т.1 а.с.19-22).

У технічному паспорті зазначена технічна характеристика житлового будинку та господарських будівель, які побудовані в 1993 році (т.1 а.с.28).

Згідно технічного паспорта житловий будинок побудований в 1993 році, сарай 1995 року забудови (а1), сарай 1993 року забудови (2а), вбиральня 1993 року забудови (Б); гараж (В), погріб 1993 року забудови (в), сарай 1995 року забудови (в1), огорожа №1-цегла, ворота, хвіртка - металеві, колодязь (т.1 а.с.203).

Згідно розпорядження голови районної державної адміністрації від 13.11.2007р. № 789 самочинні забудови, а саме: сарай літ а-2, сарай літера В-1, та сарай літ. А1, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 легалізовані (т.1 а.с.30, 130).

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 29 серпня 2006 року шлюб між ОСОБА_9 і ОСОБА_2 розірвано (т.1 а.с.144).

Відповідно копії повторного свідоцтва про народження, виданого 17 серпня 2015 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_8, батьком якої є ОСОБА_9, матір'ю ОСОБА_7 (т.1 а.с.140).

Згідно копії повторного свідоцтва про народження, виданого Октябрським ВДРАЦС реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції 19 березня 2014 року, ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_4, батьком якої є ОСОБА_9, матір'ю ОСОБА_3 (т.1 а.с.9).

05 квітня 2013 року ОСОБА_3, зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 в Мачухівській сільській раді Полтавського району Полтавської області (т.1 а.с.10).

Архітектурно-будівельним висновком про стан житлового будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_1 від 14 листопада 2007 року встановлено, що на час обстеження процент готовності будівлі складає 100 відсотків, процент зносу основної конструкції - 20 відсотків. Будівля розташована на ділянці без порушень Державних будівельних норм України ДБН 360-92" „Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" та Правил забудови населених пунктів і території Полтавського району. Планувальне та конструктивне вирішення будинку частково не відповідає вимогам діючих наданий цей час державних будівельних норм ДБН В 2.2.-15-2005 „Житлові будинки. Основні положення", а саме: П.2.22-щодо складу приміщень (відсутні коридори , санвузом тощо), П 2.24-щодо площі кімнати літ. 1-2 (повинно бути не менше 10м2). Але, зважаючи на рік забудови (1993) відповідно до п.2.23 вищевказаних норм можливо визнати обстежений житловий будинок (літ. А-1) з житловою площею 30,4 по АДРЕСА_1 придатним для постійного проживання та представити приймальній комісії для прийняття в експлуатацію (т.1 а.с.31-32).

Відповідно до повідомлення виконавчого комітету Мачухівської сільської ради відомостей про введення житлового будинку АДРЕСА_1 до сільської ради не надходило, тобто житловий будинок та господарські будівлі в експлуатацію не здавалися.

Рішенням 49 сесії шостого скликання Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 15 травня 2015р. спірній садибі присвоєно нову адресу - АДРЕСА_1, яка розташована на земельній ділянці, кадастровий номер НОМЕР_1 (т.1 а.с.36).

ІНФОРМАЦІЯ_3 забудовник ОСОБА_9 помер, про що виконавчим комітетом Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області складено відповідний запис № 68 (т.1 а.с.8).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_9 є: його мати ОСОБА_6, його доньки ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_4, його дружина ОСОБА_3

Своїм листом № 02-14/188/2014 від 04.03.2015 року Полтавська районна державна нотаріальна контора відмовила ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_8, ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину на об'єкт незавершеного будівництва після померлого чоловіка ОСОБА_9 через відсутність правовстановлюючих документів на нього ( т.1 а.с.11).

Рішення суду першої інстанції у частині задоволених позовних вимог спадкоємців померлого ОСОБА_9, а саме: ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_8, учасниками розгляду справи не оскаржується, а тому відповідно до приписів ст.303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення у межах доводів апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, місцевий суд визнав неналежними доказами письмові заяви від мешканців с.Мачухи (т.1 а.с.225-230) та дійшов висновку про те, що позивачка пред'явила позов поза межами трирічного строку давності.

Проте, з таким висновком місцевого суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

У постанові ВСУ №6-258цс15 від 23 вересня 2015 року сформульована наступна правова позиція.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічні норми були передбачені статтею 22 КпШС України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, зокрема, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Час оформлення права власності на майно не впливає на право одного з подружжя на частину майна, придбаного у період шлюбу.

Згідно зі статтею 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічним чином питання початку перебігу позовної давності визначені і в статті 261 ЦК України, згідно якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Частиною третьою статі 29 КпШС України передбачалося, що для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Згідно зі статтею 11 КпШС України у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічний порядок обчислення перебігу позовної давності визначено й частиною другою статті 72 СК України.

Отже, вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

У справі, що розглядається, судом встановлено і не заперечується сторонами спору та обставина, що ОСОБА_9 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з липня 1990 року по серпень 2006 року. За час подружнього життя збудована садиба (будинок і господарські споруди), щодо якої виник спір. Доводи ОСОБА_2 про її участь у забудові садиби не спростовані належними і допустимими доказами. У справі також відсутні докази щодо існування спору між ОСОБА_9 і ОСОБА_2 з приводу прав останньої на незавершену будівництвом садибу. Сам факт розірвання шлюбу і окремого проживання не є підставою для початку перебігу строку давності по вимозі щодо поділу спільно нажитого у шлюбі майна. Підставою для звернення до суду з вимогою про визнання права на частину майна, набутого у шлюбі, стали позови інших спадкоємців про визнання за ними прав на незавершену будівництвом садибу. Таким чином, слід зробити висновок, що ОСОБА_2 має право на частину майна, набутого у шлюбі з ОСОБА_9, про невизнання такого права спадкоємцями колишнього чоловіка ОСОБА_2 дізналася у липні 2015 року після отримання копій їхніх позовів, отже вона звернулася до суду з вимогою про визнання права на частину майна, набутого у шлюбі, у межах строку позовної давності.

При вирішенні спору за позовною вимогою ОСОБА_2 про визнання незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 спільним майном подружжя колегія суддів виходить з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалося учасниками розгляду справи те, що ОСОБА_9 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 липня 1990 року по 29 серпня 2006 року. Належними і допустимими доказами у справі доведено, що спірний будинок та господарські споруди побудовані з 1993 року до 01 січня 2004 року, тобто під час перебування ОСОБА_9 і ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. Ухвалення органом місцевого самоврядування рішення про узаконення самочинно побудованих господарських будівель не можна визнати моментом створення нової речі. Спірний будинок із господарськими спорудами побудований на земельній ділянці, яка виділена ОСОБА_9 у лютому 1989 року саме з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку.

За таких обставин, до вимог ОСОБА_2 про визнання спірного незавершеного будівництва спільним сумісним майном подружжя підлягають застосуванню норми КпШС УРСР, які були чинними на час створення нового майна.

Статтею 22 КпШС УРСР, яка була чинною з 1990 року до 01 січня 2004 року, встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном, включно й у тому разі, якщо один з подружжя був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ст.24 КпШС УРСР роздільним майном подружжя є майно, яке належало кожному з них до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування. До роздільного майна подружжя також віднесені речі індивідуального користування, придбаних за рахунок спільних коштів, за винятком предметів розкоші та коштовностей.

Отже, за змістом наведених норм закону критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є час набуття майна, а також його призначення (відсутність ознак речей індивідуального користування).

У постановах ВСУ№6-388цс15 від 18 листопада 2015 року і №6-2710цс15 від 16 грудня 2015 року сформульована наступна правова позиція.

Майном відповідно до ч. 1 ст. 190 та ст. 179 ЦК України є окремі речі, сукупність речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю.

У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.

Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.

У справі, що розглядається, ОСОБА_2 пред'явила до спадкоємців колишнього чоловіка вимогу про визнання за нею права на ? частину незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України ОСОБА_2 роз'яснені наведені вище положення закону і запропоновано уточнити свої вимоги щодо складу і кількості будівельних матеріалів, про право на які вона заявляє вимоги, їй також роз'яснено право заявити клопотання про призначення відповідної експертизи з метою визначення складу і кількості будівельних матеріалів, з яких складається спірна садиба. З цією метою у судовому засіданні оголошена перерва, проте ОСОБА_2 у наступне судове засідання не з'явилася, будь-яких клопотань суду не надала. Отже, колегія суддів виходить з принципів ст.11 ЦПК України і робить висновок, що ОСОБА_2 диспозитивно розпорядилася своїми позовними вимогами.

Враховуючи зміст позовних вимог ОСОБА_2 (у такому виді як вони сформульовані), а також відсутність належних і допустимих доказів про склад і кількість будівельних матеріалів, з яких складається спірна садиба, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_2

Таким чином. рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову за недоведеністю.

Керуючись ст. 303, ст.307 ч.1 п. 2, ст.309 ч.1 п.4, ст.316, ст.319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 лютого 2016 року у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 у зв'язку із спливом строку давності скасувати. Ухвалити нове рішення.

ОСОБА_2 відмовити у задоволенні позову за недоведеністю.

В іншій частині рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.А.Лобов

Судді: В.І.Акопян

П.С.Абрамов

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов