АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Комарцева Л.В.
справа № 753/6882/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона з відповідачем перебувала з 07.11.2008 року у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.03.2015 року, розірваний.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розлучення сторони почали проживати окремо, при цьому діти знаходяться на утриманні позивача та мешкають з нею. Вказувала, що відповідач свідомо не приймає участі у вихованні та утриманні дітей, що, в свою чергу, не дозволяє позивачу самостійно на достатньому рівні забезпечувати виховання та розвиток дітей. Байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків змусило позивача звернутися до суду з позовомпро позбавлення батьківських прав.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04.07.2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вказувала на те, що відповідачем в судовому засіданні в суді першої інстанції не надано жодних обґрунтованих пояснень з приводу того чому він не приймає участі у вихованні та розвитку своїх неповнолітніх дітей, чому він як батько з ними не спілкується. Проте, судом в рішення не надано належної оцінки вказаним поясненням відповідача.

Зазначала про те, що судом першої інстанції також не надано належної правової оцінки тому факту, що відповідач у квітні 2015 року звертався до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми батьком, який проживає окремо від них.

Вказаним рішенням суду від 23.07.2015 року позов ОСОБА_3 було задоволено та визначено дні для зустрічей ОСОБА_3 з неповнолітніми дітьми.

Крім того, судом першої інстанції не було досліджено рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17.08.2015 року, яким було частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, яке відповідач ОСОБА_3 не виконує.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити з підстав наведених в ній.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, від третьої особи до суду надійшов лист в якому остання просила розглядати справу у їх відсутності.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та безпідставності.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Як вбачається з матеріалів справи сторони перебували з 07.11.2008 року у зареєстрованому шлюбі,який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.03.2015 року розірваний.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Малолітні діти сторін проживають разом з матір'ю в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, відповідач проживає окремо від них.

Судом встановлено, що до розірвання шлюбу сторониразом виховували дітей, проте в подальшому з причин взаємонепорозуміння почали проживати за різними адресами.

З акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини, від 27.04.2016 року складеного в складі членів комісії Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації вбачається, що для виховання, розвитку та проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за місцем проживання позивача створено всі належні умови, стосунки в сім'ї добрі.

Як вбачається з висновку №101-5071/03 від 30.05.2016 року органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 народилися під час зареєстрованого шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Батько з дітьми не проживає, не бере участі у вихованні, розвитку та утриманні дітей.

На даний час малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 11.06.2015 року №10) розглядалося питання про визначення участі батька ОСОБА_3 у виханні дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5. За результатами обговорення було одноголосно прийнято рішення про доцільність визначення ОСОБА_3 участь у вихованні його малолітніх дітей.

На засіданні комісії було вислухано думку батька, який повідомив, що він ніяким чином не ухиляється від виконання батьківських обов'язків, а навпаки хоче дбати про фізичний та духовний розвиток дітей, піклуватися про них, брати участь у їх житті. Мати - ОСОБА_1 в свою чергу повідомила, що ОСОБА_3 не приймає участі в утриманні, вихованні та розвитку дітей.

Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації прийшов до висновку за недоцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Відповідно до положень ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з ч.1 ст.164 СК Українивиключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно із роз'ясненнями, які викладені в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30.03.2007 року ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до п.18 вищевказаної постанови зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» зазначається що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини.

Позивачем та її представником ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не було надано переконливих доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків і вирішення даного спору можливе тільки у спосіб позбавлення його батьківських прав.

Твердження позивача про наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів колегія суддів відхиляє, оскільки несплата аліментів у повному обсязі та наявність заборгованості призводить до матеріальної відповідальності, яка передбачена нормами сімейного законодавства, але не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23.07.2015 року, яким було задоволено позов ОСОБА_3 та визначено дні для зустрічей з неповнолітніми дітьми колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказане рішення суду сторонами не надавалося ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, а тому воно не було предметом дослідження в суді першої інстанції.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційних скаргах доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді апелянти не надали будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: