08 червня 2016 року м. Словянськ Єд. унік. № 243/4251/16-ц
Провадження № 2/243/2263/2016
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючий суддя Мінаєв І.М.
при секретарі судового засідання Копійко Г.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи органу опіки та піклування Словянської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини, -
26.05.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи органу опіки та піклування Словянської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вони з відповідачем мають двох спільних дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя подружжя не склалося, та 21.02.2014 року рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. 23.04.2014 року рішенням суду з відповідача було вирішено стягувати аліменти на малолітніх синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4.
Після початку подій на сході України позивач з дітьми вимушені систематично виїжджати на території проведення антитерористичної операції (далі АТО), але без дозволу батька дітей позивач не може їх вивозити, оскільки на межі з територією проведення АТО на всіх блокпостах вимагають такий самий дозвіл від батька як і для виїзду дитини за кордон. Окрім того, позивач має родичів за кордоном та бажає періодично їх відвідувати, а також має можливість щорічно відпочивати на морі та оздоровлювати дітей. Оскільки відповідач, ігноруючи інтереси синів, не дає добровільної згоди на їх виїзд за кордон, позивач вимушена звертатися до суду.
Посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на ст. 141 Сімейного кодексу України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 313 Цивільного кодексу України, Конвенцію про права дитини, Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, позивач просить суд: 1) надати їй без нотаріально оформленої згоди та без супроводу батька ОСОБА_2 дозвіл на тимчасовий багаторазовий вїзд на неконтрольовану територію України (територію проведення антитерористичної операції), тимчасово окуповану територію України (АР Крим) та на виїзд з неконтрольованої та тимчасово окупованої території України, а також на виїзд за межі України з метою оздоровлення, навчання та відпочинку, зумовлених потребою нормального фізичного, духовного і морального розвиту дітей, з малолітніми синами ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, строком до 26 травня 2019 року; 2) надати дозвіл на виготовлення малолітнім синам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проїзних документів для виїзду за кордон без згоди батька ОСОБА_2
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 в судове засідання не зявились, надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, наполягали на задоволенні позовних вимог, не заперечували проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про причини неприбуття суду не повідомив, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник третьої особи органу опіки та піклування Словянської міської ради в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про народження малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, серії І-НО № 255798, виданого Калінінським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області 27.03.2009 року, батьками дитини є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а. с. 9)
Відповідно до свідоцтва про народження малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, серії І-НО № 255797, виданого Калінінським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області 27.03.2009 року, батьками дитини є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а. с.10)
Рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 21.02.2014 року шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано. (а. с. 11)

Рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 23.04.2014 року вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4. (а. с. 12-14)

Згідно з довідкою про склад родини, виданою 31.08.2015 року, позивач ОСОБА_1 разом з дітьми мешкають окремо від відповідача АДРЕСА_1. (а. с. 15)

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов життя родини ОСОБА_1, В.Л., В.Л. від 02.09.2015 року, складеного комісією у складі головного інженера ПП «Шепелєва - Плюс» та старшого майстра, в квартирі АДРЕСА_2 на теперішній час зареєстровані чотири особи, а саме наймач квартири ОСОБА_6, онука наймача ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3. Мешкають в квартирі ОСОБА_1 з дітьми. Квартира в гарному стані. (а. с. 16)

У відповідності до характеристики на малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 28.08.2015 року, виданої завідуючою та вихователем дитячого садочку «Райдужний», хлопчики виховуються в неповній родині, їх виховує матір, яка приділяє багато уваги вихованню дітей, виконує всі рекомендації вихователів з колекційної роботи, приймає активну участь в житті групи та дитячого садка. Хлопчики завжди охайні, доглянуті, на зайняттях достатньо активні, виявляють велику зацікавленість в отриманні знань. (а. с. 17)

Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справі судом береться до уваги практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права.

У справі «Кіпр проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), висновок ЄСПЛ слід розуміти у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

З урахуванням вищенаведеного, суд не має підстав ставити під сумнів у сукупності наданих доказів достовірність та правдивість фактів, повідомлених заявником та підтверджених наданими письмовими доказами, а саме довідкою про склад родини від 31.08.2015 року (а. с. 15), актом обстеження матеріально-побутових умов життя родини ОСОБА_1, В.Л., В.Л. від 02.09.2015 року, складеним комісією у складі головного інженера ПП «Шепелєва - Плюс» та старшого майстра (а. с. 16), а також характеристикою на малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 28.08.2015 року, виданою завідуючою та вихователем дитячого садочку «Райдужний», в якому займаються хлопчики (а. с. 17).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. (ч. 2 ст. 150 СК України)

Відповідно до п. 5.1.1 та 5.1.2 Тимчасового порядку здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів і вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, вїзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї громадян України та іноземців (осіб без громадянства), вїзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМ України від 27.01.1995 року № 57. Виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови предявлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного ст. 5 Закону України «Про громадянство України» або ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку, виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.

Відповідно до абзацу третього ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновителів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

У відповідності до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (57-95-п) (у ред. постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724) (далі Правила), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачі) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Підпунктом 2 пункту 4 Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до абзацу другого п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Частиною першою статті 3 Конвенції Про права дитини від 20.11.1989 року. ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.02.1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом з достовірністю встановлено, що батьками малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 21.02.2014 року. Діти мешкають разом з матірю окремо від відповідача та знаходяться на її утриманні, за рішенням суду з ОСОБА_2 мають стягуватися аліменти на користь позивач на утримання малолітніх дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані, інтереси позивача ОСОБА_1 повністю відповідають інтересам її малолітніх синів ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки діти мають бути забезпечені належними умовами виховання, розвитку, відпочинку та медичного обслуговування. Оскільки добровільно батько дитини не дає ОСОБА_1 згоду на вїзд синів в район проведення антитерористичної операції та їх виїзд звідти, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені вимоги та надати позивачу ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий багаторазовий вїзд на неконтрольовану територію України (територію проведення антитерористичної операції), тимчасово окуповану територію України (АР Крим) та на виїзд з неконтрольованої та тимчасово окупованої території України, а також на виїзд за межі України з метою оздоровлення, навчання та відпочинку, зумовлених потребою нормального фізичного, духовного і морального розвиту дітей, з малолітніми синами ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, строком до 26 травня 2019 року, без згоди та без супроводу батька дітей ОСОБА_2, а також надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення малолітнім синам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проїзних документів для виїзду за кордон без згоди батька ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 82, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи органу опіки та піклування Словянської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини, задовольнити.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_1, дозвіл на тимчасовий багаторазовий вїзд на неконтрольовану територію України (територію проведення антитерористичної операції), тимчасово окуповану територію України (АР Крим) та на виїзд з неконтрольованої та тимчасово окупованої території України, а також на виїзд за межі України з метою оздоровлення, навчання та відпочинку, зумовлених потребою нормального фізичного, духовного і морального розвиту дітей, з малолітніми синами ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, строком до 26 травня 2019 року, без згоди та без супроводу батька дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, дозвіл на виготовлення малолітнім синам ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проїзних документів для виїзду за кордон, без згоди батька дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна грн. 20 коп.)

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя

Словянського міськрайонного суду ОСОБА_9