Справа № 755/4895/15-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участю секретаря Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15.12.2014 року у справі № 1934/14,-

встановив:

До Дніпровського районного суду міста Києва 05.03.2015 року надійшла заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків від 15.12.2014 року по справі № 1934/14.

Вимоги заяви заявник мотивує тим, що вказаним рішенням стягнуто з нього на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту у сумі 287 028,77 грн. та третейський збір у розмірі 3 270,28 грн.

Зазначає, що рішення третейським судом ухвалювалося без його участі, таємно від нього на основі фіктивних та сфальсифікованих документів, його підпис у заяві на отримання готівкових коштів № 99-4 від 16.11.2007 року підроблена, проігноровані вимоги ст. 1076 ЦК України щодо банківської таємниці та такий спір не підвідомчий третейським судам.

Крім цього заявник посилається на те, що рішення третейського суду є незаконним, ухваленим з порушенням норм чинного законодавства і підлягає скасуванню також з тих підстав, що третейський суд постановив рішення у справі, яка йому не підвідомча, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки спір виник щодо заборгованості за кредитом, він є споживачем послуг банку.

За результатами розгляду вказаної заяви ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 вересня 2015 року, у задоволенні вимог ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду було відмовлено (а.с. 55-58, 103-105).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.09.2016 року ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 18.05.2015 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 22.09.2015 року скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 160-161).

За заявою представника заявника ОСОБА_2 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.11.2016 року проведення судового засідання було призначено у режимі відооконференції, забезпечення якої доручено Красногвардійському районному суду м. Дніпра, про що представник заявника був повідомлений належним чином.

За технічних причин судове засідання за відеоконференцзв'язком проведене не було. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи заінтересована особа була повідомлена належним чином, про причини неявки представника суд повідомлено не було.

Відповідно до положень ст. 389-4 ЦПК України неявка сторін у третейській справі не перешкоджає розгляду заяви про скасування рішення третейського суду.

З урахуванням зазначеного суд вважає за можливе розглянути заяву без участі сторін у третейській справі на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи та матеріали третейської справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків, який знаходиться за адресою м. Київ, вул. М.Раскової 15, у складі третейського судді Мороз О.А. 15 грудня 2014 р. у справі № 1934/14 постановлене рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Даним рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредиту у сумі 287 028,77 грн. та третейський збір у розмірі 3 270,28 грн.

Перелік підстав для скасування рішення третейського суду наведений у ст. 389-5 ЦПК України.

Заявник, серед іншого, просить скасувати рішення третейського суду з тих підстав, що рішення виносилося без його участі в судовому засіданні, про розгляд справи він не повідомлявся, ПАТ «Укрсоцбанк» при подачі позову до третейського суду використовував фальсифіковані документи та інформацію, що містить банківську таємницю.

Проте вказані доводи, як підставу для скасування рішення третейського суду до уваги суд прийняти не може оскільки вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, до того ж позивачем у третейській справі є ПАТ «Укрсоцбанк», заявник за процесуальним статусом є відповідачем, тому зазначені обставини спростовують те, що третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не були залучені у справі.

Згідно ч. 1 ст. 34 Закону України «Про третейські суди», учасниками третейського розгляду є сторони та їх представники.

Також заявник посилається на те, що справа не підвідомча третейському суду відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки він є споживачем послуг банку та спір виник щодо заборгованості за кредитом.

З матеріалів страви та матеріалів третейської справи № 1934/14 убачається, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків постановлене на підставі укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 договору кредиту № 29.3/19-7 від 16.11.2007 року (надалі по тексту - кредитний договір).

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03.02.2011 р. зазначену норму закону було доповнено пунктом 14, відповідно якого третейським судам не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Даний закон набрав чинності 12.03.2011 р.

Згідно п. п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; а споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Як убачається із укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 договору кредиту № 29.3/19-7 від 16.11.2007 року, його предметом є надання банком позичальнику кредиту для придбання нерухомого майна, отже цей кредит у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є споживчий і на правовідносини, що виникають між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за даними договором під час його укладення і виконання поширюється дія вказаного Закону.

Третейська угода щодо розгляду спорів, пов'язаних з виконанням умов кредитного договору безпосередньо у Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків викладена сторонами у п. 6.2 договору кредиту № 29.3/19-7 від 16.11.2007 року.

При цьому суд враховує наступні обставини.

Відповідно рішення Конституційного Суду України у справі № 1-26/2011 від 10.11.2011 р., дія пунктів 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України, зокрема з питань офіційного тлумачення законів України, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Відповідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Виходячи з положень ст. ст. 55, 64, 124 Конституції України, аналізуючи зміст Закону України «Про третейські суди» та ст. 17 ЦПК України, третейський суд як недержавний орган за цим Законом має повноваження вирішення тих спорів та лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди, а також на спори, які не підвідомчі третейським судам.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 15.12.2014 року по справі № 1934/14 є такою, що підлягає задоволенню, оскільки відносини, які виникли між сторонами спору та були предметом розгляду у третейському суді, пов'язані з виконання зобов'язань по кредитному договору та на момент винесення рішення третейського суду від 15 грудня 2014 року діяла редакція Закону України «Про третейські суди» де передбачена заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), тому справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 року у справі № 6-856цс15, яка у відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Вказаною постановою Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року про перегляд судового рішення за заявою фізичної особи про скасування рішення постійно діючого третейського суду, яка прийнята за результатами розгляду справи у подібних правовідносинах, заяву задоволено.

При ухваленні зазначеної постанови від 02.09.2015 року Верховний Суд України виклав наступну правову позицію:

«Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», про скасування якого просив ОСОБА_8, ухвалено 26 грудня 2014 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону.

Суди, розглядаючи заяву ОСОБА_8 на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів.

Оскільки ОСОБА_8 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча».

Крім того, суд також приймає до уваги наступне.

Відповідно до умов договору кредиту № 29.3/19-7 від 16.11.2007 року, грошові кошти АКБ СР «Укрсоцбанк» позичальнику ОСОБА_1 надавав у іноземній валюті, а саме 36 000,00 дол. США.

Верховним Судом України у справі № 6-831цс14 при прийнятті постанови від 21.10.2015 року викладена правова позиція, якою визначено що за змістом статей 1, 2, 6 Закону України «Про третейські суди» підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом. Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також правова позиція висловлена 04.11.2015 року Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2074цс15 у якій зазначено про те, що у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12.03.2011 року, на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється заборона на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Ще Верховним Судом України викладена правова позиція при прийнятті постанови від 27.01.2016 року у справі № 6-2712цс15 де вказано про те, що системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Незалежно від предмета й підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

За викладених обставин заява знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь заявника підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в дохід держави у розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с. 2).

Керуючись ст. ст. 88, 360-7, 389-1, 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15.12.2014 року у справі № 1934/14 задовольнити.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 грудня 2014 року по справі № 1934/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя