30.09.2016 Єдиний унікальний номер 205/4735/16-ц
Справа № 2/205/2404/16
30 вересня 2016 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючої судді Шавули В.С.
за участю секретаря Перцевої М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, зобов'язання вчинити дії, -
Позивачка 16 червня 2016 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з даним позовом (а.с. 3-4).
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона разом із чоловіком - ОСОБА_3 є власниками житлового будинку АДРЕСА_1.
За даною адресою зареєстровані сама позивачка, чоловік - ОСОБА_3, син - ОСОБА_4, дочка - ОСОБА_5 та колишня невістка - ОСОБА_2, але остання з 2012 року фактично не проживає за вказаною адресою, її особистих речей в будинку не має.
У зв'язку із тим, що у позивачки виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, оплата за які нараховується за кількістю зареєстрованих осіб, позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом.
Посилаючись на викладені у позові обставини позивачка просить суд визнати ОСОБА_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.
Ухвалою суду від 30 вересня 2016 року судом замінено неналежну третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо вимог позову СГІРФО Ленінського РВУ МВС України в Дніпропетровській області, на належну - Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради.
У судове засідання позивачка не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. До суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 18).
Відповідачка у судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення з відміткою про вручення адресату в матеріалах справи (а.с.16,22). Про причини своєї неявки не повідомляла. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надавала.
Третя особа - Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради в особі свого законного представника в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Про причини неявки свого представника не повідомляла. Заяв про розгляд справи без участі свого законного представника не надсилала.
У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Підставою звернення позивача з позовом до суду є захист інтересів власника, пов'язаних із реалізацією складової частини змісту права власності - права користування та розпорядження домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 1/2 частині (а.с.5,6).
Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном.
Встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрована, але фактично не проживає тривалий час, а саме: з 2005 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9,10,11).
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 150 ЖК України, ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Отже, позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування домоволодінням АДРЕСА_1 є законними, обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню.
Так, в силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Відповідно до ст..3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу.
Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що вимоги позивача щодо зобов'язання зняття з реєстраційного обліку відповідача за адресою: АДРЕСА_1, є такими, що не підлягають задоволенню, так як визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстрації.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у праві. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст..88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що із відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 2, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 150, 156 Житлового кодексу України, ст. ст. 15-16, 317, 319, 321, 379, 382-383, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10-11, 59-60, 197, 212, 213-215, 218, 224-226 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, зобов'язання вчинити дії, - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, що є підставою для зняття її із реєстраційного обліку за даною адресою.
Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна грн.. 20 коп.).
В іншій частини позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя В.С. Шавула