АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 619/3029/15-ц Головуючий суддя І інстанції Жорняк О. М.
Провадження № 22-ц/790/5994/16 Суддя доповідач: Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Каплоух Н.Б.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 червня 2016 року за позовом керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, Солоницівської селищної ради про визнання недійсним рішення ХХХV сесії V скликання Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30 вересня 2008 року № 9, державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки,

у с т а н о в и л а:

У липні 2015 року керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд визнати недійсним рішення XXXV сесії V скликання Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30.09.2008 року № 9 «Про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по пров. Абрикосовому, 45 в с. Сіряки; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :00:000:0298) площею 0,1500 га серія ЯЖ № 462781, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №93, виданий на ім'я ОСОБА_4; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1500 га. (кадастровий номер :00:000:0298) розташовану за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с.Сіряки, пров. Абрикосовий, 45, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 7762135 від 20.11.2014 року; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь держави в особі ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» земельну ділянку площею 0,1500 га. (кадастровий номер :00:000:0298), розташовану за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Сіряки, пров. Абрикосовий, 45.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що за результатом перевірки у порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів розпочато досудове розслідування відносно колишніх посадових осіб районного відділу земельних ресурсів та районного відділу архітектури і містобудування.

Рішенням XXXV сесії V скликання Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30 вересня 2008 року № 9 ОСОБА_4 затверджено проект землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки площею 0,1500 га в с. Сіряки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :00:000:0297.

На підставі вказаних рішень та проектів землеустроїв земельних ділянок затверджених посадовими особами управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області та відділу містобудування та архітектури Дергачівської районної державної адміністрації земельних ділянок, ОСОБА_4 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 462781. За результатами проведеної прокуратурою району перевірки встановлено, що зазначена земельна ділянка з кадастровим номером :00:000:0298 відноситься до земель лісового фонду, переданих в постійне користування Данилівського дослідного держлісгоспу. Погодження на зміну цільового призначення чи вилучення вказаної земельної ділянки посадовими особами держлісгоспу не надавалося.

Дослідженнями, проведеними посадовими особами КП «Дергачівське архітектурне бюро» із залученням відповідних спеціалістів у сфері топо-геодезичних вишукувань встановлено, що спірна земельна ділянка перебуває в межах земельної ділянки Данилівського дослідного держлісгоспу на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області. Вказане свідчить про незаконне вибуття з власності держави без належного дотримання процедури вилучення земельної ділянки з постійного користування Данилівського дослідного держлісгоспу в порядку ст.149 Земельного кодексу України.

Тобто своїми розпорядженнями Солоницівська селищна рада Дергачівського району Харківської області фактично вилучила з постійного користування Данилівського УкрНДІЛГА 1 га (в тому числі земельна ділянка ОСОБА_4 площею 0,15 га) земель лісогосподарського призначення без згоди вказаного землекористувача.

З огляду на те, що спірними рішеннями Солоницівської селищної ради дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок із зміною цільового призначення з категорії земель лісогосподарського призначення не надавався, вказані розпорядження протиправно спрямовані на зміну цільового призначення земель лісового фонду всупереч ч.4 ст.20 Земельного Кодексу України та ст.57 Лісового Кодексу України, відповідно до яких зміна цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення проводиться за погодженням з органами лісового господарства.

Враховуючи вищевикладене, рішення XXXV сесії V скликання Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30 вересня 2008 року № 9 є протиправним, оскільки винесено з грубим порушенням меж компетенції Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, а також всупереч встановленого законом порядку зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення та всупереч належного порядку вилучення земельних ділянок з постійного користування державного підприємства.

Наслідками дій Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області є видача ОСОБА_4 правовстановлюючого документу - державного акту на право власності на земельну ділянку, за відсутності відповідного права.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06 червня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсним рішення XXXV сесії V скликання Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30 вересня 2008 року №9 «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по пров. Абрикосовий, 45, с. Сіряки, Дергачівський район, Харківська область. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку кадастровий номер :00:0000298 площею 0,1500 га серія ЯЖ № 462781, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №93, виданий на їм`я ОСОБА_4 Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1500 га. (кадастровий номер :00:000:0298), розташовану за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Сіряки, пров. Абрикосовий, 45, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 7762135 від 20.11.2014 року. Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на користь держави в особі Державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція» земельну ділянку площею 0,1500 га.( кадастровий номер :00:000:0298), розташовану за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Сіряки, пров. Абрикосовий, 45.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 22 липня 2016 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 червня 2016 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить заочне рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Також апелянт вказує на те, що перша позовна заява прокуратурою подана в липні 2014 року, тобто фактично через 5 років після прийняття оспорюваного рішення, таким чином, прокурором пропущено строки позовної давності, що мало бути наслідком в силу положень ч. 3,4 ст. 267 ЦК України відмови у задоволенні позовної заяви. Судом неправомірно справа розглянуту без повідомлення відповідача, ОСОБА_3 була позбавлена права заявити відповідне клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності та не мала можливості належним чином його підготувати.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов суд першої інстанції керувався ст. ст. 116, 118, 122 ЗК України, ст. ст. 10,11, 58-60, 224-226 ЦПК України, та дійшов висновку, що рішення ХХХV сесії V скликання Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30 вересня 2008 року та запис про речову реєстрацію слід визнати недійсним, а земельну ділянку витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю таких висновків суду першої інстанції.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням XXXV сесії V скликання Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30 вересня 2008 року № 9 ОСОБА_4затверджено проект землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки площею 0,1500 га в с. Сіряки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :00:000:0297. На підставі вказаних рішень та проектів землеустроїв земельних ділянок затверджених посадовими особами управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області та відділу містобудування та архітектури Дергачівської районної державної адміністрації земельних ділянок, ОСОБА_4 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 462781.

За результатами проведеної прокуратурою району перевірки встановлено, що зазначена земельна ділянка з кадастровим номером :00:000:0298 відповідно до інформації наданої посадовими особами Данилівського дослідного держлісгоспу перебуває в кварталі 327 Дергачівського лісництва, відноситься до земель лісового фонду переданих в постійне користування Данилівського дослідного держлісгоспу. Погодження на зміну цільового призначення чи вилучення вказаної земельної ділянки посадовими особами держлісгоспу не надавалося. Спірна земельна ділянка вибула з володіння держави, як законного власника, не з її волі.

Факт незаконного набуття відповідачами права власності на земельні ділянки виключає саму можливість відчуження права власності на ці землі іншій особі на законних підставах.

Зважаючи на те, що договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, спрямований на протиправне відчуження об'єкта права власності українського народу - земель, вказаний правочин є таким, що порушує публічний порядок, тобто є нікчемним.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст.ст. 215,216 ЦК України. Такий захист можливий лише щляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст.388 ЦК України, які дають право витребувати майно від добросовісного набувача.

Частиною 3 ст.152 ЗК України в якості способів захисту прав на землю передбачено визнання недійсними рішень органів виконавчої влади; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з ч.1 ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної ОСОБА_5 Крим, Ради міністрів Автономної ОСОБА_5 Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; а також підставою для визнання недійсними угод щодо земельних ділянок та визнання недійсною державної реєстрації земельних ділянок.

Відповідно до п.3.3 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43 (в редакції на час видачі державного акту) державна реєстрація державних актів на право власності на земельну ділянку здійснювалася структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України.

Пунктом 4 ч.2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав передбачено відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ч.3 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у справах за позовами власників майна щодо його відчуження за наступними правочинами таке майно може бути витребувано від особи шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України.

Згідно п.22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Враховуючи те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави всупереч вимогам законодавства, суд 1 інстанції ґрунтовно дійшов висновку, що у ОСОБА_3 на користь якої в подальшому було відчужено ділянку, не виникло право власності.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка, що розташована за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Сіряки, пров. Абрикосовий, 45, зареєстрована за ОСОБА_3, кадастровий номер -:00:000:0298.

Виходячи із вищезазначеного, суд 1 інстанції дійшов вірного висновку, що підлягає скасуванню також рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вищевказану земельну ділянку, у зв'язку з цим, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у ОСОБА_3

Відповідно до акту перевірки № 550 від 26.06.2014 року вчиненням вказаного проекту землеустрою встановлено, що технічне завдання на його розробку було видане 19.12.2007 року, тоді як висновок Дергачівського районного відділу земельних ресурсів про погодження проекту датовано 21.01.2007 року (тобто на 10 місяців раніше технічного завдання та на 7 місяців раніше дозволу на виготовлення проекту), висновок Відділу містобудування та архітектури Дергачівської райдержадміністрації датовано 28.09.2007 року (тобто на 3 місяці раніше технічного завдання на розробку проекту).

Рішенням XXXV сесії V скликання Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30 вересня 2008 року № 9 ОСОБА_4 затверджено проект землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки площею 0,1500 га в с. Сіряки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :00:000:0297.

Земельна ділянка з кадастровим номером :00:000:0297 знаходиться в межах земельної ділянки, наданої Данилівському дослідному державному лісгоспу в постійне користування, тобто фактично відноситься до земель лісогосподарського призначення, територіальні органи центральних органів виконавчої влади, які вказані у розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 року № 610-р мали відкликати висновки про погодження відповідних проектів землеустрою.

З листа Данилівського дослідного державного лісгоспу від 05.03.2014 року №73/03 вбачається, що відповідно до «Публічної кадастрової карти України» в кварталі 327 Дергачівського лісництва виявлено перетин земельних ділянок з лісовим фондом Данилівського дослідного державного лісгоспу, на земельну ділянку з кадастровим номером :00:000:0297 погодження на зміну цільового призначення чи вилучення земельних ділянок не надавав.

Як вбачається з повідомлення Відділу держземагенства у Дергачівському районі Харківської області земельна ділянка з кадастровим номером :00:000:0297, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 відноситься до земель лісогосподарського призначення та розташована на території земель, які перебувають у користуванні державного підприємства «Харківська лісова науково-дослідна станція».

Статтями 19, 20 ЗК України України передбачено, що за основним цільовим призначенням землі поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення. Віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до статті 21 ЗК України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни, юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

При цьому за статтею 3 ЗК України земельні відносини, що виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України.

Водночас у частині другій статті 5 ЛК України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства. Відтак застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення має базуватися на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не інакше.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об'єктом земельних правовідносин, то суб'єктний склад і зміст таких правовідносин мають визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 ЛК України полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України).

Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв'язок їх використання із лісокористуванням.

Планування використання земель лісогосподарського призначення здійснюється головним чином у формі лісовпорядкування, яке, зокрема, передбачає складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням (пункт 13 статті 46 ЛК України).

Паралельно із земельним кадастром здійснюється облік лісів та ведеться органами лісового господарства державний лісовий кадастр на основі державного земельного кадастру (частина друга статті 49 ЛК України). Державний лісовий кадастр включає: облік якісного і кількісного стану лісового фонду України; поділ лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; грошову оцінку лісів (у необхідних випадках); інші показники (статті 51 ЛК України).

Згідно зі статтею 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу.

Відповідно до статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної ОСОБА_5, місцевих державних адміністрацій згідно з законом.

За статтею 13 ЗК України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт «r» частини четвертої статті 84 ЗК України).

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення (стаття 56 ЗК України).

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціальні підрозділи, для ведення лісового господарства (стаття 57 ЗК України, частина перша статті 17 ЛК України).

Відповідно до статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», статті 31 ЛК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин віднесено, у тому числі, передачу у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (автономної ОСОБА_5 Крим) та обласного значення та припинення права користування ними.

Передача у власність, надання в постійне користування для лісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більш, як 1 га, що перебувають у державній власності, належить до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин (стаття 27 ЛК України у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Стаття 57 ЛК України визначає вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства.

Згідно з частиною другою статті 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної ОСОБА_5 Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до частини дев'ятої статті 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для не лісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб'єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв'язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України від 23 лютого 2012 року № 4442-У1 «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», крім випадків, визначених частинами п'ятою-восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Аналіз вказаних вище норм дає підстави вважати, що судом повно та всебічно досліджені надані докази, їм надана належна оцінка, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин по справі, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду з підстав не застосування строку позовної давності, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Стосовно застосування строку позовної давності в постанові Верховного Суду України по справі № 6-2307цс15 від 02 березня 2016 року викладена насупна правова позиція.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно частини першої статті 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Тому посилання апелянта на пропуск позовної давності є безпідставним, оскільки як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції судові засідання переносились декілька разів, сторони та особисто ОСОБА_3 були належним чином повідомлені про місце, день і час розгляду справи, а саме на 10.12.2015 року (а.с. 43), на 05.04.2016 року (а.с. 58), на 28.04.2016 року (а.с. 62), однак заяв про застосування строку позовної давності в суді першої інстанції ОСОБА_3 не подавалось.

При цьому суд враховує вимоги ч. 3 ст. 27 ЦПК України про те, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов'язки.

ОСОБА_3, яка особисто була повідомлена про день та час розгляду справи не бажала брати участь у судових засіданнях, не скористалась можливістю надати до суду заяву про застосування строків позовної давності, у звязку з чим у суду 1 інстанції не було підстав без її заяви застосовувати строк позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.А. Пономаренко

Судді : Н.О. Міненкова

ОСОБА_2