АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Букіна О.М.
справа № 760/5828/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Соколової В.В., Ратнікової В.М.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання спадкоємця таким, що не прийняв спадщину,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2016 року позивач звернулася до суду з вказанимпозовом в якому просила визнати ОСОБА_3 таким, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що після померлої ОСОБА_4 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

29.09.2015 року державним нотаріусом П'ятоїкиївськоїдержавноїнотаріальноїконторибула заведена спадкова справа № 642/2015.

Вказувала, що за своє життя ОСОБА_4 склала заповіт від 25.05.2012 року, відповідно до якогона випадок своєї смерті заповіла вищевказануквартиру ОСОБА_1 - 2/3 частини, ОСОБА_5 - 1/6 частин та ОСОБА_3 - 1/6 частини.

З заявами про прийняття спадщини у порядку визначеному законом звернулися позивач та ОСОБА_5

Разом з тим, позивач вважає, що ОСОБА_3 згідно вимог закону спадщину не прийняв, оскільки він на момент відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем не проживав, із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався.

Відповідач у спірній квартирі разом зі спадкодавцем не проживав більше ніж рік, що відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, дає підстави вважати вказану особу такою, що втратила право користування житлом.

А тому, згідно з вимогами ст.ст.1268, 1269 ЦК України позивач просить визнати відповідача ОСОБА_3таким, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26.07.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Посилається на те, що після померлої ОСОБА_4 спадщину прийняли лише два спадкоємці, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_5, що стосується ОСОБА_3, який є сином спадкодавця, він згідно чинного законодавства не прийняв спадщину, так як він постійно не проживав на момент відкриття спадщини зі спадкодавцем і заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав.

Вказує на те, що ОСОБА_3 постійно не проживав за адресою: АДРЕСА_3, що підтверджується актом про не проживання ОСОБА_3, який складений мешканцями вказаного будинку, а також довідкою ЖЕК №904, який обслуговує даний будинок, проте суд першої інстанції ухвалюючи рішення не взяв до уваги вказані докази.

В судовому засіданні позивач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились, про день час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які не з'явились.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25.05.2012 року ОСОБА_4 складено заповіт відповідно до якого остання на випадок своєї смерті належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 заповідала: ОСОБА_1 - 2/3 частини, ОСОБА_5 - 1/6 частини та ОСОБА_3 - 1/6 частини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1.

29.09.2015 року П'ятою київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 642/2015 щодо майна померлої ОСОБА_4

З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 29.09.2015 року звернулися до П'ятої київською державною нотаріальною конторою із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 в порядку спадкування за заповітом.

Відповідач ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, а також не подавав заяву про відмову від прийняття спадщини.

З довідки форми №3 виданої ЖЕД № 904 від 14.09.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 проживає та зареєстрований в АДРЕСА_3 з 10.09.1988 року.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1223 ЦК Україниправо на спадкування мають особи, визначені у заповіті.У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК Українидля прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1224 ЦК України визначений вичерпний перелік осіб, які можуть бути усунені від права на спадкування, а саме: не мають право на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом.

Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині; не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини.

Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом; не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду.

Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу; за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Звертаючись з вказаним позовом до суду позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що відповідач із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, а тому має бути визнаний таким, що не прийняв спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 так як ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини незважаючи на свою реєстрацію зі спадкодавцем, постійно зі спадкодавцем не проживав більше ніж рік та відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України є таким, що втратив право користування житлом.

Також вказувала, що необхідність подання даного позову виникла внаслідок того, що нотаріус не може визнати ОСОБА_3 таким, що не прийняв спадщину, хоча і існують відповідні документи, що підтверджують те, що він не проживав зі спадкодавцем та відповідно не прийняв спадщину. Така неможливість пов'язана, зокрема, з тим, що відповідач був зареєстрованийстаном на момент відкриття спадщини в житлі, де проживав спадкодавець.

Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексом.

Позивачем до суду не надано доказів того, що відповідач у встановленому законом порядку знятий з реєстраційного обліку за спірною адресою та/або визнаний судом таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно з ст.16 ЦК України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статею 57 ЦПК Українивизначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів висновків експертів.

Разом з тим, позивачне обґрунтовувала свої позовні вимоги зпідстав передбачених ст.1224 ЦК України, що регулює порядок усунення особи від права на спадкування.

Виходячи з вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання спадкоємця таким, що не прийняв спадщину.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази на підтвердження її позовних вимог, а саме акт від 01.09.2015 року про непроживання ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_3 та довідку ЖЕК №904 від 02.09.2015 року, яка була видана на підставі вказаного акту колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення відповідно до ст.212 ЦПК України оцінив докази з урахуванням вимог ст.ст.58, 59 ЦПК України про їх належність та допустимість.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції, отримали належну оцінку і висновків суду не спростовують

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді