Справа № 748/322/16-ц Провадження № 22-ц/795/1124/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції - Майборода С. М. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізи Г.П.
суддів:Скрипки А.А., Шевченка В.М.
при секретарі:Покладі Д.В.
за участю:представника позивача ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк" просить скасувати рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2016 року, яким відмовлено в задоволенні його позову до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду є незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Банк зазначає, що судом першої інстанції було ототожнено поняття рахунку та платіжної картки, що є невірним. Відповідач отримав платіжну картку, яка є лише спеціальним засобом для отримання та перерахування коштів. Строк дії картки не припиняє строку дії договору, а Умови та правила надання банківських послуг не містять положень, що строк дії договору та строк дії картки - це одне й те саме поняття та вони співпадають. Картковий рахунок відкритий на невизначений термін та може бути закритий на підставі заяви держателя.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 23 березня 2012 року між ПАТ КБ „ПриватБанк" та ОСОБА_6 шляхом підписання заяви-анкети б/н було укладено договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку КРЕДИТКА „Універсальна" (а.с.9).

Сторонами не заперечувалось відкриття та використання карткового рахунку НОМЕР_1 і користування платіжною карткою за цим рахунком.

Згідно наданого Банком розрахунку, у ОСОБА_6 за укладеним 23.03.2012 року кредитним договором станом на 30.11.2015 р. утворилася заборгованість в сумі 16501,53 грн., яка складається з:

- 1755,87 грн. - заборгованість за кредитом,

- 10533,68 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом,

- 2950,00 - заборгованість за пенею та комісією,

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина),

- 761,98 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.6-7).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнка ОСОБА_6 (картрахунок НОМЕР_1 від 23.03.2012 року) вбачається, що строк дії картки встановлено до 11/15, а зміна кредитного ліміту відбувалася 5 разів: 23.03.2012 року - кредитний ліміт 300 грн. (встановлення кредитного ліміту), 23.03.2012 року - кредитний ліміт 500 грн. (збільшення кредитного ліміту), 17.07.2012 року - кредитний ліміт 2000 грн. (збільшення кредитного ліміту), 28.01.2013 року - кредитний ліміт 1760 грн. (зниження кредитного ліміту), 08.02.2013 року - кредитний ліміт 1760 грн. (встановлення кредитного ліміту) (а.с.8).

З виписки, наданої Банком, вбачається, що за період з 25.03.2012 року по 29.02.2016 року витрати ОСОБА_6 по картці НОМЕР_1 складають -17714,71 грн., а по картці НОМЕР_2 - 4448,39 грн. (а.с.76-82).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції по-перше зазначив, що Банк не надав підтверджуючих документів, що свідчать про волевиявлення відповідача на укладення іншого договору на користування рахунком з 05 квітня 2012 року НОМЕР_2, а існує лише договір, укладений 23.03.2012 року на отримання лише однієї платіжної карти, а тому не може прийняти як належний та допустимий доказ наданий розрахунок боргу в період з 05 квітня 2012 року по 30.11.2015 року по рахунку НОМЕР_2, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також суд першої інстанції зазначив, що позовна давність має обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, оскільки умови дії платіжної карти КРЕДИТКА „Універсальна" передбачають повернення кредиту щомісячними платежами. У відповідності до наданої виписки ( а.с.76) відповідач здійснив останнє зняття коштів 25 березня 2012 року, які до 25 квітня 2012 року не погасив, а отже у ПАТ КБ „ПриватБанк"" виникло право пред'являти вимоги до боржника про виконання порушеного зобов'язання щодо повернення кредиту, в тому числі процентів за користування кредитом, починаючи з 25 квітня 2012 року протягом наступних трьох років - по 25 квітня 2015 року, а з позовом до суду Банк звернувся 16 лютого 2016 року, тобто поза межами строку позовної давності. Навіть, якщо взяти до уваги, що останній платіж ОСОБА_6 по картковому рахунку НОМЕР_2 було здійснено 30 січня 2013 року, строк позовної давності сплинув 30 січня 2016 року.

Судом першої інстанції не було взято до уваги надані позивачем умови, де передбачено збільшення строку позовної давності до 50 років, оскільки в останніх відсутня дата складання та підпис відповідача про ознайомлення з текстом цих умов, а також інформація, що ці умови стосуються саме кредиту наданого ОСОБА_6

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, зважаючи на таке.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що кредитний договір № б/н від 23.03.2012 року був укладений ОСОБА_6 на отримання лише однієї платіжної карти, а тому не можна вважати належним та допустимим доказом розрахунок боргу за період з 05 квітня 2012 року по 30.11.2015 року за іншою платіжною картою НОМЕР_2, оскільки ОСОБА_6 не висловив своєї письмової згоди на отримання другої платіжної карти, а посилання представника позивача на пункт 2.1.1.2.9.Умов та Правил надання банківських послуг не можна визнати обґрунтованим, тому що зазначені Умови та Правила ОСОБА_6 не підписував, письмові докази ознайомлення його з їх змістом відсутні. Наданий представником позивача в суді апеляційної інстанції скріншот із зображеннями відповідача з карткою банку не можна визнати допустимим доказом по справі, до того ж, зазначений скріншот не дає підстав для висновку про отримання відповідачем не однієї, а двох карток банку. Та обставина, що суд першої інстанції помилково назвав платіжну картку НОМЕР_2 в абзаці 8 сторінки 2 судового рішення рахунком, не вплинуло на правильність висновку суду щодо відсутності підстав для задоволення позову через відсутність допустимих доказів бажання відповідача отримати крім основної ще й додаткову платіжну картку НОМЕР_2 та допустимих доказів отримання ним цієї платіжної картки.

Позовна давність за укладеним між сторонами кредитним договором має обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, оскільки умови дії платіжної карти КРЕДИТКА „Універсальна" передбачають повернення кредиту щомісячними платежами до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Оскільки останнє зняття коштів за платіжною картою НОМЕР_1 відбулося 25 березня 2012 року (а.с.76), і платіж повинен здійснюватись до 25 квітня 2012 року, у ПАТ КБ „ПриватБанк"" виникло право пред'являти вимоги до боржника про виконання порушеного зобов'язання щодо повернення кредиту, в тому числі процентів за користування кредитом, за платіжною картою НОМЕР_1 починаючи з 25 квітня 2012 року протягом наступних трьох років - по 25 квітня 2015 року, а з позовом до суду Банк звернувся 16 лютого 2016 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

Навіть якщо врахувати, що останнє зняття коштів за платіжною картою НОМЕР_2 відбулося 18 вересня 2012 року (а.с.81), і платіж повинен здійснюватись до 25 жовтня 2012 року, у ПАТ КБ „ПриватБанк"" виникло право пред'являти вимоги до боржника про виконання порушеного зобов'язання щодо повернення кредиту, в тому числі процентів за користування кредитом, за платіжною картою НОМЕР_1 починаючи з 25 жовтня 2012 року протягом наступних трьох років - по 25 жовтня 2015 року, а з позовом до суду Банк звернувся 16 лютого 2016 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

Навіть з врахуванням того, що останній платіж за платіжною картою НОМЕР_2 було здійснено 30 січня 2013 року (а.с.81), строк позовної давності сплинув 30 січня 2016 року, а з позовом до суду Банк звернувся 16 лютого 2016 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

Як вже зазначено вище, Умови та Правила надання банківських послуг ОСОБА_6 не підписував, отже, не можна вважати, що сторони за кредитним договором досягли згоди про збільшення строку позовної давності до 50 років, оскільки така угода повинна бути оформлена у письмовій форми.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення, апеляційну скаргу належить відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: