Провадження № 22-ц/783/5932/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Ванівського О.М., Ніткевича А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 29 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», з участю третьої особи ОСОБА_4, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_5, про визнання прав вкладника,-

в с т а н о в и л а:

15 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до відповідача, з врахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, про визнання за ним прав вкладника за договором №300131/196760/370-15 банківського вкладу (депозиту) «Стандарт» від 17 серпня 2015 року на частину вкладу в розмірі 9 000 доларів США. В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 17 серпня 2015 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи відділення №49 м. Олександрія ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_4 укладено договір №300131/196760/370-15 банківського строкового вкладу (депозит) «Стандарт» на суму вкладу 19 404,47 доларів США. 11 вересня 2015 року між ним (ОСОБА_3В.) та ОСОБА_4 укладено договір відступлення права вимоги за договором №300131/196760/370-15 банківського строкового вкладу (депозит) «Стандарт» від 17 серпня 2015 року на частину вкладу у розмірі 9 000 доларів США, розміщеного на вкладному рахунку. Про заміну сторони у зобовязанні ОСОБА_4 письмово повідомив ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». На підставі постанови Правління НБУ від 17 вересня 2015 року №612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в AT «Банк «Фінанси та Кредит», запроваджено тимчасову адміністрацію. Вважає, що він отримав всі права вкладника за договором строкового банківського вкладу, за яким відповідач порушив свої зобовязання і не повернув вклад а сумі 9 000 доларів США. Просить позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 29 червня 2016 року позов задоволено. Ухвалено визнати за позивачем право вкладника за договором № 30010310/196760/370-15 банківського вкладу (депозиту) «Стандарт» від 17 серпня 2015 року на частину вкладу в розмірі 9000 доларів США. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення оскаржив відповідач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи; з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. У апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що після укладення 11 вересня 2015 року договору уступки права вимоги за договором банківського вкладу № 300131/196760/370-15 від 17 серпня 2015 року позивач не звертався до банку з пропозицією укласти з ним договір банківського вкладу. Відносини між сторонами у цій справі за договором банківського вкладу не виникли.

Представник відповідача в судовому засідання підтримала апеляційну скаргу.

Позивач та його представник, які належно повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст.ст.10-11, 58-61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 17 серпня 2015 року між ОСОБА_4 та відповідачем укладено договір строкового банківського вкладу № 300131/196760/370-15 на 370 днів щодо коштів у сумі 19 404,47 доларів США з виплатою 8,50 % річних.

Відповідно до п. 8 договору - заяви № 300131/196760/370-15 про банківський вклад від 17 серпня 2015 року вкладник підписанням цього договору - заяви усвідомлює та погоджується з тим, що Основні умови разом з ним договором - заявою складають договір банківського вкладу та є його невідємними частинами. Вкладник підписанням цього договору-заяви, погоджується з положенням Основних умов у повному обсязі, бере на себе права та обовязки, визначені Основними умовами, та безумовно зобовязуються їх виконувати.

11 вересня 2015 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір відступлення права вимоги за договором №300131/196760/370-15 на частину вкладу в розмірі 9 000 доларів США, розміщеного на вказаному вище вкладному рахунку. За умовами п.1.3 договору відступлення права вимоги за договором №№300131/196760/370-15 до нового кредитора переходить право вимоги первісного кредитора до боржника за основним договором в обсязі і на умовах, що існують на момент переходу цих прав по поверненню частини вкладу.

З наявного у справі повідомлення про відступлення права вимоги від 11 вересня 2015 року (а.с.30) вбачається, що 14 вересня 2015 року ОСОБА_4 повідомив відділення № 90 відповідача про відступлення ним права вимоги ОСОБА_6

22 грудня 2015 року ОСОБА_4 надіслав повідомлення про відступлення права вимоги Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», яке надійшло адресату 4 січня 2016 року (а.с.32-34). Про одержання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» повідомлень від 12,15 жовтня та 25 грудня 2015 року (а.с.310,36-38) докази в справі відсутні.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в AT «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з цим рішенням у відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно, призначено Уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора AT «Банк «Фінанси та Кредит», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банку ОСОБА_5 строком на три місяці.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), яка прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1059 цього Кодексу встановлено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

У спорах, повязаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобовязань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, у звязку із чим перевага в застосуванні повинна надаватися спеціальній нормі.

Відтак, відносини, що виникають у звязку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно - правовими актами Фонду та Національного банку України (ст. 1 Закону № 4452).

Пунктом 1 ст.2 Закону № 4452 встановлено, що тимчасова адміністрація- процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Статтею 27 Закону України № 4452 встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, згідно якого Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий курєр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до ч. 4 ст. 26 цього Закону.

Відповідно до ч.10 та ч.5 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Пунктом 1 ч. 5 Закону ст.36 № 4452 передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Це обмеження не поширюється на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті (п.1 ч.6 ст. 36 Закону № 4452).

Згідно з ч. 1 ст. 52 3акону № 4452 кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобовязання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоровю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобовязань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону, та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у п. 17 ч. 5 ст. 12 цього Закону; вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на імя яких заблоковано (крім фізичних осіб - субєктів підприємницької діяльності); інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; вимоги за субординарним боргом.

Є встановленим, що з 18 вересня 2015 року встановлені обмеження на задоволення вимог вкладників та інших кредиторів відповідача, за виключенням зобовязань банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначеній категорії вкладників виплати проводяться в межах гарантованого розміру відшкодування коштів за вкладами, який не може бути меншим 200 000 грн.

Відповідно до вимог ст.77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» 17 грудня 2015 року Правління Національного банку України прийняло постанову № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації AT «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора Банку».

6 листопада 2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб України вкладнику ОСОБА_4 було відшкодовано кошти в розмірі 200 000 грн. в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Докази про те, що позивач звертався до відповідача, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації чи уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації відповідача з приводу визнання його вкладником відповідача чи про надання йому інформації щодо порядку отримання ним коштів за договором банківського строкового вкладу, в матеріалах справи відсутні. З цього вбачається висновок, що позивач не був вкладником відповідача.

Оскільки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 18 вересня 2015 року віднесено до категорії неплатоспроможних, в подальшому запроваджено процедуру його ліквідації. Відтак, з цього часу операції по рахунках як власних клієнтів, так і по розрахунках з іншими кредиторами, є неможливими.

Після 18 вересня 2015 року позивач міг звертатися із вимогою про виплату коштів, які йому належать на підстві укладеного договору про відступлення права вимоги, в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки задоволення його вимог в іншому порядку (не передбаченому вказаним Законом) не узгоджується з положеннями цього Закону та порушуватиме баланс інтересів кредиторів відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Зі змістуст. ст. 33, 36, 119 ЦПК України вбачається, що на позивача покладено обовязок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Позивач визначив відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації цього банку в особі Уповноваженої особи Фонду залучено як третю особу на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог. Суд першої інстанції помилково задовольнив позовні вимоги, які стосуються повноважень Фонду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.303, п. 2 ч.1 ст.307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 29 червня 2016 року про визнання за ОСОБА_3 права вкладника за договором № 300131/196760/370-15 банківського вкладу (депозит) «Стандарт» від 17 серпня 2015 року на частину вкладу в розмірі 9 000 доларів США, стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в користь держави судового збору в сумі 487,20 грн., - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: