Справа № 546/1330/14-ц
Провадження № 6/546/10/16
У Х В А Л А

іменем України

10 травня 2016 року с-ще Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі :

головуючого судді Беркути Л.Г.,

при секретарі Захарченко Л.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Решетилівка заяву Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про поновлення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» звернулось до суду з заявою про поновлення строку пред'явлення виконавчого документу, посилаючись на те, що Решетилівським районним судом Полтавської області видано судовий наказ від 02 грудня 2014 року № 546/1330/14-ц (провадження № 2-н/546/28/14) про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та судових витрат з ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Вказаний судовий наказ набрав законної сили 23 грудня 2014 року, строк предявлення до виконання 1 рік.

31 березня 2016 року даний судовий наказ отримав стягувач, тобто після строку предявлення виконавчого документа до виконання. Вважає, що строк пред'явлення судового наказу пропущено з поважних причин, оскільки виконавчий документ вчасно не був виданий судом у порушення вимог ст. 106 ЦПК України та заборгованість згідно судового наказу боржниками не погашена, з цих підстав просить суд поновити строк для предявлення виконавчого документу № 2-н/546/28/14 від 02 грудня 2014 року до виконання, перевірити чи була отримана вчасно боржником копія судового наказу та чи була вона отримана взагалі.

Представник заявника у судове засідання не зявився, у своїй заяві виклав прохання справу розглядати без його участі /а.с.23/.

Боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явились.

Оскільки, відповідно до ст. 371 ЦПК України, неявка сторін, які беруть участь у справі не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку, суд вважає за можливе розглянути заяву у відсутність сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, судовим наказом № 546/1330/14-ц (провадження 2-н/546/28/14) від 02 грудня 2014 року Решетилівським районним судом Полтавської області з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» стягнуто заборгованість за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних у сумі 2932 (дві тисячі девятсот тридцять дві) грн. 55 коп. в солідарному порядку /а.с.14/.

Судовий наказ набрав чинності 23 грудня 2014 року. Строк пред'явлення його до виконання становив 1 рік.

За правилами ст.371 ЦПК України стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно ч. 1 ст. 104 ЦПК України після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію боржникові рекомендованим листом із повідомленням.

Відповідно до ч. 1 ст. 105 ЦПК України боржник має право протягом десяти днів з дня отримання копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування.

Згідно ст. 105-1 ЦПК України копія ухвали суду про прийняття заяви про скасування судового наказу разом з повідомленням про час і місце її розгляду надсилається стягувачу та боржнику. Заява про скасування судового наказу розглядається судом протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття такої заяви.

Статтею 106 ЦПК України передбачено, що у разі ненадходження від боржника заяви про скасування судового наказу протягом трьох днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили і суд видає його стягувачеві для предявлення до виконання.

Частиною 2 статті 103 ЦПК України встановлено, що судовий наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа та обовязково містити положення про дату видачі судового наказу стягувачу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.368 цього Кодексу за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено видається виконавчий документ.

Враховуючи те, що судовий наказ є одною із форм судового рішення та виконавчим документом, з урахуванням того, що отримання виконавчого документа та предявлення його до виконання є правом, а не обовязком стягувача, при видачі стягувачу судового наказу, який набрав законної сили, слід керуватися порядком, визначеним ч.2 ст. 368 ЦПК України.

Згідно абз.2 п.п.29.31. Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України №173 від 17 грудня 2013 року, судовий наказ видається стягувачу за його заявою після набрання наказом законної сили.

Таким чином, з вказаних норм закону випливає, що суд видає судовий наказ стягувачу, але лише за його заявою, що відповідає принципу диспозитивності.

З листа ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» №29-17/2297 від 11 березня 2016 року вбачається, що заявник звернувся до суду з клопотанням про видачу судового наказу у березні 2016 року, тобто більш ніж через два роки після винесення даного судового наказу /а.с.18/.

Доказів того, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» зверталося до суду з заявою про видачу судового наказу від 02 грудня 2014 року по справі № 546/1330/14-ц до 11 березня 2016 року не міститься ні у заяві, ні в матеріалах справи.

Тобто, підприємство не вчинило жодної дії, яка б свідчила про намагання отримати у суді виконавчий документ.

Суд не приймає до уваги посилання стягувача на несвоєчасне отримання судового наказу, як на підставу визнання судом поважності спливу строку предявлення його до виконання, оскільки, як вбачається із вищевикладеного, не отримавши від суду ухвал про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу, про відмову у видачі судового наказу, про прийняття заяви про скасування судового наказу чи про скасування судового наказу, стягувач мав достовірно знати, що такий судовий наказ судом видано, і мав можливість своєчасно його отримати, а тому, не звернувшись до суду із заявою про видачу судового наказу протягом строку предявлення його до виконання, визначеного статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач таким чином допустив пропущення строку зі своєї вини.

Таким чином, суд визнає не поважними вказані заявником причини пропуску строку пред'явлення судового наказу до виконання у зв'язку з тим, що нібито судом не було вчасно видано виконавчий документ, оскільки виконавчий документ видається лише за заявою осіб, на користь яких ухвалене рішення, однак із такою заявою стягувач звернувся до суду лише у квітні 2016 року, хоча у нього було достатньо часу для звернення до суду з такою заявою, а поважних причин пропуску цього строку, які були для нього обєктивними, непереборними, істотними труднощами для звернення до суду не навів.

Таким чином, суд вважає, що строк пред'явлення судового наказу до виконання заявником пропущений без поважних причин і підстав для його поновлення не вбачає, а відтак приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Апеляційного суду Полтавської області від 31 березня 2016 року по справі № 554/4269/14-ц, провадження № 22-ц/786/1018/16.

На підставі наведеного та керуючись ст. 371 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про поновлення строку пред'явлення виконавчого документу до виконання відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії до Апеляційного суду Полтавської області через Решетилівський районний суд.

Суддя