№ 274/6889/14-ц
провадження № 2/0274/50/16
Р І Ш Е Н Н Я

12.02.2016 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Замеги О.В., при секретарі Павлюк - Жук А.В., за участю представника позивачки ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2, представника відповідачки ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: Бердичівське міськрайонне управління юстиції, Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк "ПриватБанк", про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним,-

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідачки і просить суд з врахуванням уточнюючих позовних вимог визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з відстроченням платежу від 09.11.2006 року, укладений між нею та ОСОБА_2 недійсним у зв'язку із його фіктивністю, скасувати заборону на відчуження даної квартири, накладену 10.11.2006 приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_5, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказану квартиру.
Позовні вимоги мотивуючи тим, 09.11.2006 між нею та відповідачкою укладено договір купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу, згідно якого позивачка передає належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, а відповідачка зобов'язується сплатити обумовлену сторонами суму за її купівлю на протязі 3-ох банківських днів у зв'язку із отриманням кредиту банку. Укладаючи даний договір вона не мала наміру передавати відповідачці своє житло і не могла цього зробити, оскільки в ньому проживала та була зареєстрована її неповнолітня донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того іншого житла вона не мала, але і сама відповідачка не мала наміру передавати обумовлену договором купівлі - продажу суму грошей. Будь-які кошти за договором купівлі-продажу квартири вона не отримувала. Вона проживає в квартирі разом із дочкою та малолітнім сином, проводить поточні ремонти, сплачує комунальні платежі за надані послуги. Вона і відповідачка знали заздалегідь, що даний договір реально не буде виконаним. Вони мали інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином, оскільки були введені в оману засудженими ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9. Даний договір купівлі-продажу квартири укладений між позивачкою та відповідачкою під впливом обману зі сторони зазначених осіб лише з метою подальшого укладення відповідачкою кредитного договору № ZRSWGK00000079 від 10.11.2006 року, та передачі отриманих за ним коштів в сумі 121 200 гривень засудженим. У зв'язку із вчиненими ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 злочинами, вона і відповідачка звернулися до Бердичівського МВ УМВС України з відповідними заявами, які долучено до матеріалів кримінальних справ №№ 035015/08, 030024/09, порушених за фактами шахрайських дій при отриманні кредитів ЗАТ КБ «Приватбанк». Як вбачається із договору іпотеки № ZRSWGK00000079 від 10.11.2006 року, укладеного між відповідачкою та Приватбанком, 10.11.2006 року приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_5 накладена заборона на відчуження квартири АДРЕСА_1.
У відкритому судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених в позовній заяві.
У відкритому судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2, та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали в повному обсязі.
Представник третьої особи - Бердичівського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник третьої особи - ПАТ КБ "ПриватБанк" в судове засідання не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує, та надав заперечення проти позову.
Заслухавши пояснення свідків, зясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що 09.11.2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири з відстроченням платежу, згідно якого позивачка передає належну їй на праві власності(згідно договору дарування від 23.10.2002) квартиру АДРЕСА_1, а відповідач зобов'язується сплатити обумовлену сторонами суму за її купівлю на протязі 3-ох банківських днів у зв'язку із отриманням кредиту банку(а.с. 20, 22).
Згідно з пунктом 1 даного договору продаж вчинений за суму 121200 грн., які покупець зобов"язався сплатити продавцю в повному-обсязі на протязі 3-ох банківських днів. Продавець при отриманні суми договору зобов'язувався видати покупцю письмову розписку, яка свідчитиме про факт повного розрахунку.
Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну.
Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.
Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягали згоди з усіх істотних умов договору.
У відповідності ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
10.11.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ZRSWGK00000079(а.с.23).
10.11. 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки № ZRSWGK00000079, згідно з яким в забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_2 передала, а банк прийняв в іпотеку квартиру АДРЕСА_2(а.с.25).
На підставі даного договору іпотеки 10.11.2006 року приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_5 накладена заборона на відчуження квартири АДРЕСА_1.
В позовні заяві представник позивачки посилався на обман, помилку при укладенні договору купівлі-продажу з відстроченням платежу щодо його наслідків та відсутності у позивачки і відповідачки волевиявлення на вчинення даного правочину, а також порушенні прав її неповнолітньої дитини при укладанні даного договору.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України на момент вчинення правочину.
Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Як було встановлено, в судовому засіданні при укладанні оспорюваного договору сторони погодили істотні умови договору, підписавши його особисто.
Сторони правочину виявляли зацікавленість у його укладенні з реальним настанням правових наслідків, що обумовлені ними.
Доводи представника позивачки, що даний договір є недійсним з тих підстав, що відповідачкою не сплачені їй кошти за продану квартиру є безпідставними.
Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в встановлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України) або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України.
У постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року, прийнятій за результатами перегляду ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року у справі про розірвання договору купівлі-продажу, вказано, що у випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором. Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої сплати(ч. 3 ст. 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України.
Тому для відновлення прав, які ОСОБА_4 вважає порушеними, нею може бути обраний інший спосіб захисту, а саме пред'явлення позову про оплату відповідно до ч. 3 ст. 692 ЦК України або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України.
Посилання представника позивачки, що даний договір укладений між позивачкою та відповідачкою під впливом обману зі сторони ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 лише з метою подальшого укладення відповідачкою кредитного договору № ZRSWGK00000079 від 10.11.2006 року, та передачі отриманих за ним коштів в сумі 121200 гривень засудженим, а тому повинен бути визнаний недійсним, на думку суду є безпідставним.
Як вбачається з відповіді СВ Бердичівського МВ УМВС в Житомирській області від 26.03.2015 року, у кримінальній справі за фактами вчинення шахрайств відносно мешканців м. Бердичева № 030024/09, яка виділена 12 січня 2009 року з кримінальної справи № 035015/08 в окреме провадження, проводиться досудове розслідування, яке зупиненно на підставі п. 3 ст. 296 КПК України(а.с. 83).
А тому, на думку суду, дані обставини, зазначенні представником позивачки, не можуть свідчити, що позивачка не мала волевиявлення на укладення вище вказаного правочину і останній не був спрямований на реальне настання правових наслідків. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення.
Суд не вбачає підстав для визнання правочину недійсним як такий, що укладений внаслідок обману, оскільки виходячи зі змісту статті 230 ЦК України, умовою кваліфікації недійсності правочину укладеного під впливом обману є встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони договору, яка ввела в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
Так, як позивачка вважає, що була введена в оману ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які не були стороною договору чи представниками сторони при його укладанні, а тому, на думку суду, відсутні підстави вважати, що правочин був вчинений під впливом обману.
Також суд не вбачає підстав для визнання кредитного договору недійсним як такого, що укладений під впливом помилки.
Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
Верховний Суд України у Постанові Пленуму від 06.11.2009 року, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними розяснив, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі, неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Позивачкою не доведено, що укладаючи договір купівлі - продажу вона помилилася щодо правової природи правочину, прав та обовязків сторін, тощо.
Підписання сторонами оспорюваного договору цього є свідченням його згоди на прийняття всіх умов договору .
Крім того, як зазначено вище помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Отже, позивачка усвідомлювала, що укладає договір - купівлі продажу, власним підписом надає згоду на його укладення.
Інша підстава визнання правочину недійсним, на яку посилається представник позивачки в позовній заяві, що на момент укладення оспорюваного договору з позивачкою проживала її малолітня дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому при укладенні даного договору купівлі-продажу порушено її майнові права.
Так, згідно довідки (витягу з домової книги про склад сім"ї та прописки) № 20 від 17.12.2014 року в квартирі АДРЕСА_2 проживають та зареєстровані 3 особи: ОСОБА_4, з 26.11.2002 року, її дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 26.11.2002 року, та син - ОСОБА_10А, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 14.05.2013 року(а.с.30).
Із врахуванням того, що неповнолітні діти не набувають самостійного права на реєстрацію, а лише вписуються до облікового документу одного з батьків за місцем їх реєстрації, то можна зробити висновок про те, що діти позивачки були зареєстровані разом з нею: дочка ОСОБА_11 - з дня реєстрації, а син - Даніїл з моменту народження. Незважаючи на те, що мати є законним представником свої дітей та несе обов"язок щодо захисту їх інтересів, саме позивачка уклала даний договір купілі-продажу, надавши при цьому всі необхідні документи. Тобто вона сама своїми діями призвела до несприятливих для дитини наслідків.
Крім того даний позов пред"явлено не в інтересах неповнолітньої дитини, а тому не містить доводів про порушення оспорюваним договором прав позивачки.
Суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_12Б, ОСОБА_13, оскільки про всі обставини укладення вказаного договору купівлі - продажу їй відомо тільки зі слів позивачки.
Отже, на підставі наведеного аналізу усіх заявлених позивачкою підстав визнання кредитного договору недійсним, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги про скасування заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1, накладену 10.11.2006 приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_5, та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1, яке виникло у неї на підставі даного договору купівлі-продажу є похідними, крім того позивачка з позовом про скасування договору іпотеки № ZRSWGK00000079 від 10.11.2006 року не зверталася до суду, а тому вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню.
Позивачка в позові просила поновити строк на звернення до суду з даним позовом, вважає, що пропустила строк з поважних причин, оскільки навчалася, працювала провідником та часто була відсутня у місті, а також чекала результатів розгляду кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_14, та інших.
Представник третьої особи - ПАТ КБ " ПриватБанк" в запереченнях проти позову заявив про застосування строків позовної давності, які пропущені без поважних причин.
Відповідно до частини 4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Сторони і їх представники з заявами про застосування строків позовної давності до суду не зверталися.
А тому суд, оцінивши зібрані і дослідженні докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214 215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 651, 695 Цивільного Кодексу України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: Бердичівське міськрайонне управління юстиції, Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк "ПриватБанк", про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним відмовити за безпідставністю.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії даного рішення.
Головуючий: