У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Шимківа С.С.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2

секретар судового засідання Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 04 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 04 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу відмовлено за пропуском строку позовної давності.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права

Вказує, що місцевим судом не прийнято до увагу покази свідка ОСОБА_5, які підтверджували переривання строку позовної давності.

Зазначає, що у березні 2013 року між ним та відповідачем відбулася зустріч, під час якої відповідач визнав свій борг та запропонував, у рахунок погашення боргу, віддати мопед.

Незважаючи на покази свідка ОСОБА_5 та пояснення сторін, суд дійшов помилкового висновку про те, що ні в судовому засідання, ні в матеріалах справи не встановлено обставин, які б підтверджували переривання строку позовної давності.

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

У запереченні на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6, покликаючись на законність судового рішення, просить про відмову у задоволенні поданої апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

______________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 567/814/15-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_7

Провадження № 22-ц/787/410/2016 Суддя-доповідач ОСОБА_8

Судом встановлено, що 02 лютого 2012 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 в борг грошові кошти в сумі 900 доларів США, що підтверджується написаною ним власноруч розпискою (а.с. 8).

У розписці зазначено строк повернення грошових коштів до 19 березня 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором ( ст. 1049 ЦК України).

У суді першої інстанції, до винесення ним рішення, відповідач письмово заявив про застосування судом позовної давності (а.с. 42).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За статтею 256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Оскільки у визначений у розписці строк ? до 19 березня 2012 року грошові кошти відповідач не повернув, позивачу стало відомо про порушення його прав 20 березня 2012 року і строк позовної давності для звернення до суду з позовом закінчився 20 березня 2015 року.

Однак, за захистом своїх порушених прав позивач звернувся до суду 04 серпня 2015 року, пропустивши трирічний строк позовної давності, а тому його порушене право не підлягає захисту.

Як у суді першої так і апеляційної інстанцій позивач покликається на переривання строку позовної давності. Вказує, що відповідач, запропонувавши у березні 2013 року передати йому мопед в рахунок погашення боргу, вчинив дію, яка свідчить про визнання ним свого боргу та переривання перебігу позовної давності.

Згідно положень ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ч. 2 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

ОСОБА_3 не надано, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів про те, що його зустріч з відповідачем, під час якої той вчинив дію, яка свідчить про визнання ним свого боргу та переривання перебігу позовної давності, відбулася саме у березні 2013 року.

У матеріалах справи відсутні докази передачі ОСОБА_4 для позивача у рахунок погашення його боргу мопеда, а також докази, які підтверджували б таку пропозицію.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено пропуск позивачем строку позовної давності для захисту його порушених прав та відсутність обставин, які б свідчили про його переривання.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 04 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею чинності.

ОСОБА_9 ОСОБА_8

Судді: Н.В. Бондаренко

ОСОБА_2