№ провадження 2/646/87/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.02.2016 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Шелест І.М.,

при секретарі судового засідання Безсонної Д.В.

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області про компенсацію моральної шкоди, спричиненої прийняттям незаконних рішень та протиправною тривалою бездіяльністю його посадових осіб при виконанні ними службових обовязків,-

в с т а н о в и в :

14.12.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до прокуратури Харківської області, в обґрунтування якого зазначив, що 4.04. 2015 року, будучи письмово попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України, в порядку вимог ст. 214 КПК України, звернувся до прокурора Харківської області з заявою про кримінальне правопорушення, вчинене щодо нього прокурором прокуратури Харківської області ОСОБА_3

Однак, уповноважена особа прокуратури Харківської області, отримавши 4.04.2015 року заяву про кримінальне правопорушення, вчинене щодо позивача прокурором прокуратури області ОСОБА_3, в порушення вимог ст.ст.3, 19 Конституції України, грубо і вимог ст. 214 КПК України, ігноруючи вказівки наказу ГПУ № 69, маніпулюючи правовими нормами і трактуючи їх за своїм суб'єктивним розсудом, не заснованого на вимогах Конституції та КПК України, з вузьковідомчих і корпоративних інтересів, з метою відведення від юридичної відповідальності свого «колеги», навмисно не внесла протягом 24 годин заяву позивача до Єдиного реєстру досудових розслідувань, хоча повинна була це зробити, чим злочинно позбавила позивача конституційного права на доступ до правосуддя.

За захистом свого порушеного права був вимушений звернутися до суду і ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова було зобовязано відповідача внести відомості за заявою ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, чим підтверджено незаконну бездіяльність відповідача.

Також, зазначає, що для настання відповідальності, передбаченої ст.ст.23, 1172 ГК України, необхідно, щоб посадова чи службова особа заподіяла шкоду при здійсненні своїх повноважень, обсяг яких встановлюється відповідними правовими актами.

Вважає, що працівники прокуратури Харківської області при здійсненні своїх повноважень тривалий час злісно та навмисно не виконували вимоги діючого кримінально процесуального законодавства України, чим заподіли позивачу тривалі і глибокі моральні страждання, що виразилися в наступному.

Позивач, будучи важко хворим і перебуваючи на обліку в онкодиспансері, змушений був виїжджати в суди для того, щоб викрити відповідача у навмисній незаконній діяльності, бездіяльності.

При здійсненні вимушених поїздок в суди, де позивач викривав відповідача в винесенні незаконних рішень, у неправомірній бездіяльності, переносив глибокі моральні страждання. Він несе глибокі моральні страждання від криміналізації правоохоронних органів України, від того, що від такій дій страждає авторитет правоохоронних органів, Президента України. Він протягом тривалого часу змушений витрачати свій особистий час і звертатися до суду за захистом своїх прав, гарантованих Конституцією України, навмисно, грубо, цинічно та зухвало порушених відповідачем, що призвело до погіршення і позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з родичами, та що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

Прийняттям незаконних рішень відповідач незаконно позбавив його конституційного права на доступ до правосуддя.

Тому просить суд захистити його конституційне право на компенсацію моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю відповідача і стягнути з відповідача компенсацію моральної шкоди в розмірі 328860,00 грн., завданої відповідачем в результаті прийняття незаконного рішення та безпідставної бездіяльності.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні проти позову заперечував і просив у його задоволенні відмовити, дав пояснення про те, що позов не ґрунтується на вимогах цивільного законодавства, що позивач не надав належних доказів спричинення йому моральної шкоди. Пояснив, що заява ОСОБА_1 від 4.04.2015 року була розглянута у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», оскільки не містила даних про склад кримінального правопорушення, про що заявнику було направлено 23.04.2015 року відповідь.

Вже 09.04.2015 року, у порядку вимог ст.ст. 303-307 КПК України, ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із скаргою на бездіяльність прокуратури щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Ухвалою слідчого судді від 27.04.2015 року його скаргу було задоволено, зобовязано прокуратуру Харківської області внести відомості за заявою ОСОБА_1 від 04.04.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Зазначена ухвала апеляційному оскарженню не підлягає і була 30.04.2015 року отримана прокуратурою і виконана 05.05.2015 року шляхом внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000362, було розпочато досудове розслідування і постановою слідчого 20.05.2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у визнанні його потерпілим за відсутності даних завдання йому моральної, фізичної або майнової шкоди. Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.05.2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у замовленні скарги про скасування вказаної постанови. Крім того, 16.09.2015 року кримінальне провадження № 00000362 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідач зазначив, що посадовими особами органів прокуратури Харківської області будь-яких протиправних дій стосовно ОСОБА_1 не вчинено, доказів протиправності дій відповідача при розгляді заяви позивача про злочин останнім не надано.

Суд, вислухавши пояснення позивача, прокурора, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 04.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Харківської області з заявою про вчинення злочину прокурором відділу з питань розгляду листів та прийому громадян прокуратури Харківської області ОСОБА_5

09.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся до слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова зі скаргою на бездіяльність прокурора шодо невнесення відомостей за його заявою від 04.04.2015 року про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

27.04.2015 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов'язано прокуратуру Харківської області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 04.04.2015 року..

Як вбачається з матеріалів справи, листом прокуратури Харківської області за вихідним №15/3-76-15 від 23.04.2015 ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за викладеними у його заяві від 04.04.2015 обставинами.

Таким чином, судом встановлено, що у порядку вимог ст.ст. 303, 304 КПК України позивач оскаржив бездіяльність посадових осіб прокуратури Харківської області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 04.04.2015 року і його скарга 27.04.2015 року була розглянута та задоволена.

У судовому засіданні позивач доводи представника відповідача про те, що ухвала слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.04.2015 року була виконана 05.05.2015 року шляхом внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань і в подальшому, 16.09.2014 року, прийняття постанови слідчим прокуратури Харківської області про закриття кримінального провадження № 00000362 з на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України (відсутність події кримінального правопорушення) не спростовував.

Статтею 56 Конституції України зазначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно статті 121 Конституції України, Закону України «Про прокуратуру» органи прокуратури складають єдину відокремлену централізовану систему державних органів, на які покладено функції нагляду за додержанням і правильним застосуванням законів, підтримання державного обвинувачення в суді та представництво інтересів громадянина або держави в суді у передбачених законом випадках.

Відповідно до п.6 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 1167 ЦК України встановлені підстави відповідальності за завдану моральну

Матеріали справи свідчать, що як на підставу заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 посилається на незаконні рішення та бездіяльність посадової особи прокуратури Харківської області.

Відповідно до статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачено законодавцем у ст. 23 ЦК України.

Згідно зазначеної норми права моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Крім вказаного, обовязковою підставою для відшкодування заподіяної шкоди є наявність взаємозвязку між протиправною поведінкою того, хто заподіяв шкоду, і шкодою, що настала. Для його встановлення слід довести, що: протиправна поведінка передувала настанню шкідливих наслідків; шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки.

Визначена позивачем бездіяльність посадової особи прокуратури Харківської області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань є предметом оскарження у порядку, визначеному ст.ст. 303, 304 КПК України.

Зазначене право на оскарження дії (бездіяльності ) прокурора щодо невнесення відомостей за його заявою від 04.04.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було використано позивачем шляхом звернення 09.04.2015 року з відповідної скаргою до слідчого судді, яка була розглянута 27.04.2015 року і задоволена, а ухвала слідчого судді виконана відповідачем 05.05.2015 року.

Відповідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Приписами ч. 1 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказів наявності моральної шкоди позивачем не надано.

Таким чином, сам факт бездіяльності відповідача, встановлений ухвалою слідчого судді від 27.04.2015 року, не є підставою для стягнення моральної шкоди, наявність якої у судовому засіданні позивачем належними та допустимими доказами не доведена.

З урахуванням встановлених обставин у справі, суд не вбачає правових підстав для задоволення даного позову.

Керуючись ст. ст.10, 11,57-60, 61, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст.23, 1166, 1167, 1172, 1176 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.М. Шелест