Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2016 Справа №607/911/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі : головуючого Братасюка В.М.

за участю секретаря Чичкевич О.І.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зобов'язання зареєструвати право власності та виселення з житла , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з уточненими позовними вимогами до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зобов'язання ОСОБА_3 зареєструвати право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в Державній реєстраційній службі Тернопільського міського управління юстиції та виселення з квартири

АДРЕСА_1 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

В обґрунтування вимог посилається на те, що вона є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 відповідно до договору про дольову участь у будівництві житла № 37 від 08 вересня 2004 року, укладеного між приватним підприємцем ОСОБА_7 як забудівником та ОСОБА_3 і ОСОБА_9 як дольовиками, власником другої половини вищевказаної квартири мала б виступати ОСОБА_3, яка після одруження змінила прізвище на ОСОБА_3. ОСОБА_9 зареєстрував своє право власності в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13 травня 2011 року за реєстраційним № 33635478 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконкомом Тернопільської міської ради 13.05.2011 року. Право власності позивачки на 1/2 частину вищевказаної квартири зареєстроване відповідно до витягу №3406346 від 23.06.2012 р. виданого ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації». Однак відповідачка ухиляється від свого обов'язку оформити та зареєструвати своє право власності на 1/2 частину їх спільної квартири, чим створює для позивачки неправомірні перешкоди та обмеження щодо здійснення її права власності. Дані перешкоди полягають у тому, що позивач не має можливості продати свою частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1, вона не може розділити із співвласником витрати щодо утримання спільної квартири та не може встановити порядок володіння та користування майном.

Крім того, відповідачка ОСОБА_3, не будучи співвласником квартири, без узгодження з позивачем неправомірно заселила у зазначене житлове приміщення квартирантів, а саме : ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Вказані особи проживають за адресою по АДРЕСА_1 з 1 вересня 2015 року без реєстрації, користуються квартирою, послугами Об'єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку щодо утримання даного будинку, споживають світло, газ, воду, тепло. Враховуючи, що вона-позивач, як власник 1/2 частини даної квартири, згоди на їх вселення не надавала, то їх вселення здійснено всупереч вимогам ч.1 ст.358 Цивільного кодексу України та порушує її право власності на частку у квартирі. А тому просить суд, зобов'язати відповідачку ОСОБА_3 зареєструвати своє право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в Державній реєстраційній службі Тернопільського міського управління юстиції та виселення з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю, з мотивів, наведених в позовній заяві та уточненні до позову та просили позов задоволити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися повторно і про причини неявки суду не повідомили, хоча судом приймалися міри для належного їх повідомлення про день і час розгляду справи.

За наведених обставин, приймаючи до уваги вимоги ст.169 ч.4 ЦПК України, суд вважає неявку відповідачів неявкою без поважних причин, що не перешкоджає заочному розгляду справи у відсутності відповідачів та постановленню заочного рішення на підставі наявних доказів про права і взаємовідносини сторін.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, судом встановлені наступні обставини:

08 вересня 2004 року між приватним підприємцем ОСОБА_7 як забудівником та ОСОБА_3 і ОСОБА_9 як дольовиками, було укладено договір про дольову участь у будівництві житла №37.

Відповідач ОСОБА_3 після одруження змінила прізвище на ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 26.07.2008 року.

ОСОБА_9 зареєстрував своє право власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно виданого виконкомом Тернопільської міської ради 13.05.2011 року.

Відповідно до договору дарування 1/2 частини квартири від 19.06.2012року, ОСОБА_9 подарував ОСОБА_1 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» №34606346 від 23.06.2012 року.

Відповідно до повідомлення ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» № 317/07-2 від 12.05.2016 року, станом на 29.12.2012 року згідно обліку технічної інвентаризації 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Середа І.А. за реєстровим №1542, інша 1/2 частина вищевказаної квартири в бюро не зареєстрована.

Згідно актів ОСББ від 25.01.2016 року, 26.04.2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 поселились у квартиру АДРЕСА_1 з дозволу ОСОБА_3 Платять їй комунальні послуги та 450 грн. за проживання.

Позивач ОСОБА_1, як власник 1/2 частини даної квартири, згоди на їх вселення не надавала.

Відповідно до ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, в т.ч. від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3, без узгодження з ОСОБА_1 неправомірно заселила в житлове приміщення квартирантів, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Вказані особи проживають за адресою по АДРЕСА_1 з 1 вересня 2015 року без реєстрації, користуються квартирою, послугами Об'єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку щодо утримання даного будинку, споживають світло, газ, воду, тепло.

Отже, вселення квартирантів здійснено всупереч вимогам закону та порушує право власності ОСОБА_1, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Що стосується позовної вимоги щодо зобов'язання відповідачки ОСОБА_3 зареєструвати своє право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в Державній реєстраційній службі Тернопільського міського управління юстиції, то, як роз'яснює Верховний Суд України в п.8 постанови пленуму від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними» - в контексті реалізації принципу свободи розпорядження особи своєю власністю «Норма частини третьої статті 182 ЦК щодо можливості оскарження до суду відмови у державній реєстрації, ухилення від державної реєстрації, відмови від надання інформації про реєстрацію застосовується лише щодо дій (бездіяльності) органів, які здійснюють таку реєстрацію.»

Відтак вважає, що дана вимога позивачки до задоволення вона не підлягає, оскільки втручання в реалізацію права власності особи за позовом іншої особи - співвласника повинно здійснюватися виключно у відповідно з законом, при чому законом якісним, тобто чітко виписаним та чітко зрозумілим для особи щодо якої наступають наслідки реалізації приписів Закону.

При цьому суд зауважує, що стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами труднощів, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності відповідачки на іншу частину спірної квартири, реалізувати власну ОСОБА_1 належну їй частину квартири, чи відкрити особовий рахунок на сплату комунальних послуг відповідно до частки у праві власності.

Аналізуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача, зі сторони відповідачів, які підлягають захисту, шляхом виселення з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4., ОСОБА_5, ОСОБА_6 В задоволенні решти вимог слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 209 ч.1, 2; 213-215, 217, 218, 223-226, 294 ч.1, 295 ч.4 ЦПК України, ст. ст. 358, 391 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Виселити з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 551,20 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.Апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд.

Головуючий суддя: Братасюк В.М.