У х в а л а

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 24 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Головне управління земельних ресурсів м. Києва, про визначення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а :

Дарницький районний суду м. Києва рішенням від 17 липня 2015 року позов задовольнив, постановив визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанта № 1 висновку земельно-технічної експертизи.

Апеляційний суд м. Києва рішенням від 2 грудня 2015 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким визначив порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанта № 3 висновку земельно-технічної експертизи.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 24 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення суду апеляційної інстанції залишила без змін.

20 травня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Дарницького районного суду

м. Києва від 17 липня 2015 року, рішення Апеляційного суду м. Києва

від 2 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частин першої та другої статті 78, частини першої статті 79, частини першої статті 81, статей 87, 88, частини першої та четвертої статті 120, статті 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України); та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанову Вищого господарського суду України від 24 лютого 2010 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня,14 вересня 2011 року, 25 квітня 2012 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанову Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що варіант № 3 висновку земельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 5 серпня 2014 року №5096/14-41 щодо визначення порядку користування земельною ділянкою є найбільш оптимальним для сторін і враховує права та інтереси обох співвласників, а також передбачає їх спільне користування будівлями та спорудами. Суди також установили, що Дарницький районний суд м. Києва рішенням від 25 червня 2008 року та ухвалами від 17 грудня 2008 року та

25 грудня 2011 року здійснив поділ будинку та вирішив залишити надвірні будівлі та споруди у спільному користуванні.

Разом з тим у наданих для порівняння судових рішеннях судів касаційної інстанції містяться такі висновки:

- в постанові від 24 лютого 2010 року Вищий господарський суд України, скасувавши постанову суду апеляційної інстанції та залишивши в силі рішення суду першої інстанції, зазначив, що відповідач, незважаючи на відсутність за ним речового права на спірну земельну ділянку та користування нею без правовстановлюючого документа, здійснює дії, направлені на правомірне користування та реєстрацію права власності в установленому законом порядку;

- в ухвалах від 16 березня та 14 вересня 2011 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасувавши ухвалені у справах судові рішення та направивши справи на новий розгляд, указав на порушення норм матеріального та процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справ;

- в ухвалі від 25 квітня 2012 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасувавши ухвалу суду апеляційної інстанції та залишивши в силі рішення суду першої інстанції, зауважив, що варіант № 2 земельно-технічної експертизи відповідає інтересам обох сторін.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України

від 11 лютого 2015 року висловлено правову позицію, відповідно до якої при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою

статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на ній об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Отже, зміст наданої ОСОБА_4 для порівняння постанови Верховного Суду України не свідчить про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у цій постанові висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Головне управління земельних ресурсів м. Києва, про визначення порядку користування земельною ділянкою за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

А.Г. Ярема