АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач-Чобіток А.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Клавдієво-Тарасівської селищної ради, треті особи: Управління Держземагенства у Бородянському районі Київської області, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна, Перша Київська державна нотаріальна контора, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності в порядку спадкування, визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, усунення від права на спадкування,-

в с т а н о в и л а:

В грудні 2015 року позивач пред»явив вказаний позов до відповідача та зазначав, що 29.12.2014 року помер його батько ОСОБА_4 Після його смерті відкрилася спадщина на майно померлого, яке складається з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, земельної ділянки площею 0,55 га, переданої для ведення садівництва,що знаходиться на території Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області, як належала йому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 11.05.1997 року на підставі рішення виконкому Клавдієво-Тарасівської селищної ради народних депутатів № 37/6 від 17.12.1996 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю НОМЕР_2, а також належні йому кошти на усіх належних йому рахунках.

На вказане майно його батько 27.12.2014 року склав заповіт на його ім.»я, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу Грущинською О.В., та зареєстрований в реєстрі за №4357.

Посилаючись на те, що він звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом батька до Першої Київської державної нотаріальної контори у визначений законом 6-ти місячний строк, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину вказаної квартири та вказаної земельної ділянки, оскільки відсутні правовстановлюючи документи на це майно, позивач просив визнати право власності на вказане спадкове майно за заповітом.

Крім того позивачем було окремо пред»явлено позов до нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Кузьмича В.М. та ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом та про усунення від права на спадкування.

Обгрунтовував ці вимоги позич тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати ОСОБА_7 і сестра ОСОБА_3 11.01.2016 року подала заяву до нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом, про це йому повідомив нотаріус Кузьмич В.М.13.01.2016 року, а листом від 14.01.2016 року повідомили про неможливість видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері, оскільки він не подав заяву про прийняття спадщини.

Посилаючись на те, що ним пропущено строк на прийняття спадщини після смерті матері з поважних причин, позивач просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини.

Крім того просив усунути сестру ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті матері, оскільки за життя матері вона умисно ухилялася від надання всебічної допомоги матері, яка через похилий вік та тяжку хворобу була у безпорадному стані.

В подальшому даний позов був пред»явлений лише до ОСОБА_3, 3-ті особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві та Перша Київська державна нотаріальна контора

Судом були об»єднані вказані вимоги в одне провадження.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 12 серпня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано за ним право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 на 5/12 частки квартири АДРЕСА_2, на 5/6 земельної ділянки площею 0,55 га, переданої для ведення садівництва,що знаходиться на території Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області, яка належала ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 11.05.1997 року на підставі рішення виконкому Клавдієво-Тарасівської селищної ради народних депутатів № 37/6 від 17.12.1996 року та зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю НОМЕР_2.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги в повному об»ємі. Зазначає,що суд при вирішенні спору належним чином не надав оцінку доказам, на які він посилався в обґрунтування своїх вимог.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_4, про що складено відповідний актовий запис №22220 органом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві.

За життя ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу Грущинською О.В., та зареєстрований в реєстрі за №4357, яким заповів своєму сину ОСОБА_2 Ѕ частини квартири АДРЕСА_3, земельної ділянки площею 0,55 га,переданої для ведення садівництва,що знаходиться на території Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області, яка належала йому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 11.05.1997 року на підставі рішення виконкому Клавдієво-Тарасівської селищної ради народних депутатів № 37/6 від 17.12.1996 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю НОМЕР_2, а також грошові кошти на банківських усіх належних йому рахунках.

Першою Київською державною нотаріальною конторою 14.02.2015 року було відкрито спадкову справу до майна померлого ОСОБА_4 за заявою його сина ОСОБА_2 від 14.02.2015 року та заявою дочки ОСОБА_3 від 01.04.2015 року про прийняття спадщини.

Постановами державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори КузьмичаВ.М. від 19 вересня 2015 року було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за вказану земельну ділянку у зв»язку з відсутністю Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку та на Ѕ частину квартири у зв»язку з ненаданням правовстановлюючого документу,який засвідчує право власності спадкодавця на це майно.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла мати сторін ОСОБА_7, про що складено відповідний актовий запис №11111 органом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві та було відкрито спадкову справу Першою Київською державною нотаріальною конторою 11.01.2016 року за заявою ОСОБА_3 від 11.01.2016 року про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті матері.

Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов»язкова частка ).

Задовольняючи частково позовні вимоги та визнаючи за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 на 5/12 частки квартири АДРЕСА_3, на 5/6 земельної ділянки площею 0,55 га,переданої для ведення садівництва, що знаходиться на території Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області, яка належала ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 11.05.1997 року на підставі рішення виконкому Клавдієво - Тарасівської селищної ради народних депутатів № 37/6 від 17.12.1996 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю НОМЕР_2, суд виходив з того,що незважаючи на заповіт батька на вказане майно,обов»язкова частка цього майна була успадкована непрацездатною дружиною померлого ОСОБА_7

Колегія суддів вважає такий висновок суду відповідним обставинам справи та вимогам закону,що регулює дані правовідносини сторін.

Колегія суддів також погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови позивачу про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7.ІНФОРМАЦІЯ_1 року,оскільки позивач протягом 6-ти місяців не подав заяву про прийняття спадщини і в силу ч.1 ст.1272 ЦК України вважається таким,що не прийняв спадщину.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В даному випадку у спадкоємця ОСОБА_2 перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини після смерті матері через відсутність інформації щодо наявності спадкового майна, яке складалося з обов»язкової частки після смерті її чоловіка ОСОБА_4, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Отже, суд дійшов правильного висновку про те, що юридична необізнаність позивача щодо наявності у його матері права на обов»язкову частку у спадковому майні після смерті її чоловіка не може бути поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а відтак є підстави для відмови у задоволенні вимог щодо визначення додаткового строку для подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті матері.

Такий висновок узгоджується з нормами, викладеними в статтях 1222, 1220, 1269,1270, 1272 ЦК України, якими регулюються питання порядку прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги про те, що причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 пов»язані з об»єктивни труднощами, тобто з нотаріусом, який уповноважений вчиняти нотаріальні дії та повинен був передбачити юридичну вірогідність втрати частини батьківської спадщини не заслуговують на увагу з огляду на вищевикладене.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, стосовно безпідставної відмови судом в задоволення позову в частині усунення ОСОБА_3 від спадщини після смерті матері ОСОБА_7 через умисне ухилення її дочки ОСОБА_3 від надання матері допомоги при можливості її надати, яка перебувала у безпорадному стані внаслідок похилого віку та тяжкого захворювання, оскільки наявність цих обставин не була доведена позивачем належними та допустимими доказами.

При вирішенні спору в цій частині,суд першої інстанції правильно виходив з роз»ясень Верховного Суду України в п.6 постанові Пленуму від 30 травня 2008 року № 3 «Про судову практику у справах про спадкування» щодо розгляду таких вимог та необхідність встановлення при цьому сукупності обставин умисного ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Встановлено, що в силу свого похилого віку та тяжкої хвороби мати сторін ОСОБА_7 потребувала допомоги і як свідчили свідки бажала, щоб таку допомогу здійснювала її дочка ОСОБА_3

Разом з тим конфліктна ситуація,яка склалася між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 за життя матері стосовно майна батьків, унеможливлює вважати, що ненадання матері допомоги з боку ОСОБА_3 останнім часом перед її смертю, є умисним її ухиленням від виконання цього обов»язку.

Доводи апеляційної скарги про те,що своєю бездіяльністю щодо надання допомоги матері відповідач довела її до спроби самогубства і це є безумовною підставою для усунення від права на спадщину, чому суд не придав уваги, не мають доказового характеру, є припущеннями, а в силу ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст. 304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -