Справа № 310/1995/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

09 червня 2016 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді Пустовіт З.П.

при секретарі: Гоноболіній О.І.,

з участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, в обґрунтування якого посилалася на те, що 06.08.2003 року вона набула у власність 1/2 частку житлового будинку № 26 по вул. Баха в м. Бердянську Запорізької області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідчене Бердянською державною нотаріальною конторою Запорізької області від 06.08.2003 року в реєстрі за № 3-1994, та зареєстроване Бердянським комунальним підприємством з технічної інвентаризації від 29.08.2003 року, номер запису 6431. Право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку вона отримала відповідно до заповіту своєї рідної тітки ОСОБА_3, яка померла 21 липня 1992 року. Так як вона безперервно з кінця 2002 року проживає в цьому житловому будинку, повністю володіє ним та обслуговує, вона звертається до суду за визнанням права власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку набувальної давності після ОСОБА_4, виходячи з таких підстав. Її рідна тітка - ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1), перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах (без реєстрації шлюбу) з громадянином ОСОБА_5М, у період 1960-1963 років побудували разом житловий будинок № 26 (до перенумерації №30) по вул. Баха в м. Бердянську Запорізької області. У 1972 році між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 виникла сварка, і вона звернулася до суду за визнанням права власності на частку будинку. Згідно рішення нарсуду Запорізької області від 25.09.1972 року по справі № 2-899/1972 було визнано право власності на 1/2 частку житлового будинку №30 по вул. Баха в м. Бердянську за ОСОБА_3 з виділом їй у рахунок належної їй частки (кімнату №1, кімнату №4, погріб, частину вбиральні, частину замощення та частину забору), за громадянином ОСОБА_5 було визнано право власності на 1/2 частку житлового будинку №30 по вул. Баха в м. Бердянську з виділом йому у рахунок належної частки кімнату №2, кімнату №3, частину вбиральні, частину замощення та забору та зобовязали зробити окремий вихід з кімнати №2 у двір, замурувавши двері з кімнати №2 в коридор №1. Так як ОСОБА_3 рідних дітей не мала і у неї з рідні була лише сестра та племінниця, то у 1984 році вона попросила свою рідну сестру і матір позивачки - ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_2) переїхати до неї жити та опікуватися нею, так як на той час їй вже виповнилося 74 роки, стало підводити здоровя і було тяжко опікуватися собою та допомагати ОСОБА_5, з яким вони підтримували відносини. У 1984 році ОСОБА_6 переїхала жити до житлового будинку № 26 (до перенумерації №30) по вул. Баха в м. Бердянську, що підтверджується записом про реєстрацію місця проживання у будинковій книзі. Після переїзду до сестри, ОСОБА_6 почала опікуватися і сестрою, і ОСОБА_7, постійно готувала для них їжу, займалася пранням та прибирала у будинку, в тому числі, й у частині, де проживав ОСОБА_5 У 1991-1992 роках, ОСОБА_5 зібрав свої речі і повідомив ОСОБА_6 про те, що він більше не хоче жити у цьому будинку, йому не вистачає компанії і що він домовився про проживання у Бердянському будинку престарілих, та про те, що свою частину житла він віддає їй та її дітям. 21 липня 1992 року померла ОСОБА_3, її похованням займалася ОСОБА_6 та позивач. Так як ОСОБА_8 провідувала ОСОБА_5 у будинку престарілих, то восени 1992 року вона дізналась, що у нього сталося загострення психічної хвороби і його з м.Бердянська перевели на лікування та проживання до КП «Преславського психоневрологічного інтернату» Запорізької області, а у 1993 році ОСОБА_5 помер. У 2002 році мати позивача умовила її переїхати з м. Одеса на постійне місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_3 з тієї причини, що вона потребує догляду і не має сил опікуватися собою та будинком. Наприкінці осені 2002 року вона переїхала на постійне місце проживання до м. Бердянськ і оселилася по вул. Баха,26. та зайнялася оформленням у нотаріальній конторі права власності на 1/2 частину домоволодіння за заповітом своєї тітки ОСОБА_3, а 06.08.2003 року -отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене Бердянською державною нотаріальною конторою Запорізької області від 06.08.2003 року в реєстрі за № 3-1994. Так як житловий будинок був побудований у 60 роках, то на момент її вселення він знаходився у критичному стані і потребував капітального ремонту, тому вона почала збирати гроші на його ремонт. У 2004 році вона за власні кошти найняла робітників та закупила матеріали на повну заміну покрівлі будинку. За період 2004-2005 років провела заміну та «стяжку» підлоги по усьому будинку. а також було виконано роботи по повній заміни електропроводки по усьому будинку. У 2005 році вона замовила та отримала технічну документацію та оплатила підєднання будинку до міської системи водопостачання, до міської лінії газопостачання, було куплено і встановлено водонагрівальний та опалювальний пристрій (котел). У листопаді 2006 році вона оформила кредит у ВАТ КБ «Надра», грошові кошти якого пішли на встановлення металопластикових вікон у всьому будинку. В період 2011-2012 років вона зробила повний капітальний ремонт у кімнатах житлового будинку, обладнала будинок душовою кабіною та туалетом. На сьогоднішній день продовжує проживати у вказаному будинку та користуватись ним. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає та утримує його, фактично з самого заселення і по цей час постійно робить в будинку поточний та капітальний ремонти, оскільки фактично проживає у ньому. Позивачка користується всіми кімнатами житлового будинку і має до них доступ, крім того здійснює ремонт та обслуговування усього будинку цілком, так як фактично вважає його своєю власністю. Посилаючись на вказані обставини, ст. 15, 16, 328, 329, 344, п.8 перехідних положень Цивільного кодексу України, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку по вул.. Баха, 26 в м.Бердянськ Запорізької області з надвірними будівлями і спорудами в порядку набувальної давності після громадянина ОСОБА_5

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов із зазначених у ньому підстав та просили задовольнити. При цьому представник позивача детально доповіла обставини, викладені в позовній заяві, та додатково пояснила, що визнанням права власності за позивачем на 1/2 частку будинку за набувальною давністю не буде порушено прав третіх осіб, як то потенційних спадкоємців. Наскільки їм відомо, у ОСОБА_5 був рідний брат, який після його смерті приходив до матері позивача, але, побачивши в якому стані знаходився будинок, не забажав приймати його у спадщину. Як повідомили суд Приморська та Бердянська державні нотаріальні контори, після смерті ОСОБА_5ИМ. із заявами про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався, спадкові справи не заводилися.

Представник відповідача до суду не зявився, в заяві від 16.05.2016 року просив розглянути справу без представника відповідно до вимог закону.

Свідок ОСОБА_9 дала суду свідчення про те, що ОСОБА_1 переїхала в м.Бердянськ в будинок №26 по вул.Баха приблизно у 2002-2003 році, коли захворіла її мати. Після переїзду вона почала ремонтувати будинок: поміняла покрівлю на даху будинку, встановила нові вікна, провела газ, воду. На протязі всього часу інших власників будинку, крім ОСОБА_10, вона ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні дала свідчення про те, що з ОСОБА_10 вона познайомилася приблизно у 2002-2003 році, коли вона стала проживати в будинку по сусідству. Ремонт будинку ОСОБА_10 почала з покрівлі, потім поміняла вікна, паркан. Зі слів своєї тітки їй було відомо, що в будинку проживала мати ОСОБА_1, яка тяжко хворіла. Позивач спочатку працювала у якогось підприємця, а потім працевлаштувалася працювати на центральний ринок .

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що позивач є її двоюрідною сестрою. У лютому чи березні 2002 році ОСОБА_10 приїхала до м.Бердянська доглядати свою матір. Будинок тоді був дуже ветхий, вона своїми руками все відбудовувала. Працевлаштувалася на центральний ринок, взяла в банку кредит, перекрила покрівлю, встановила металопластикові вікна, провела газ, воду, будинок облицювала, утеплила. Їй відомо, що рідна сестра матері позивача ОСОБА_12Т співмешкала з ОСОБА_7 та залишила заповіт на ОСОБА_10, бо у неї не було дітей.

Свідок ОСОБА_13 дала в суді свідчення про те, що вони разом з ОСОБА_10 працювали на центральному ринку прибиральниками з 2004 по 2015 рік. ОСОБА_1 їй розповідала, що у неї сильно хворіла матір, потім померла. Була у них вдома по вул. Баха, 26 Будинок був дуже старий, недоглянутий. Одного разу позивач попросила позичити їй кошти на ремонт в будинку, вирішила прибрати пічку, поставити камін, поклеїти шпалери, сказавши, що вже поміняла покрівлю на будинку. Коли поміняла паркан на профнастил, то віддала їй старі дошки. Знає, що в будинку був вхід один, але позаду будинку був зроблений дверний проріз. Ремонтні роботи нею велися на протязі всіх років.

Сідок ОСОБА_14 пояснила, що приблизно з 2002 року вона познайомилася з ОСОБА_10. Позивач попросила її допомогти їй поштукатурити , побілувати, поклеїти шпалери. ОСОБА_15, в будинку нікого іншого вона не бачила, будинок на одну сімю, вхід один. Позивач поштукатурила стелю, стіни, поклеїла шпалери, облаштувала подвіря, поміняла покрівлю, вікна. Перший раз вона допомагала ОСОБА_15 робити ремонт в прибудові.

Так, у судовому засіданні було встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідчене Бердянською державною нотаріальною конторою Запорізької області від 06.08.2003 року в реєстрі за №3-1994, на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частка житлового будинку № 26 по вул. Баха в м. Бердянську Запорізької області, що підтверджується копією свідоцтва від 06.08.2003 року, копією ОСОБА_14 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.08.2003 року, номер запису 6431 в книзі 30.

Інша 1/2 частка вказаного житлового будинку, як вбачається з копії технічного паспорту на домоволодіння, довідки-характеристики комунального підприємства з технічної інвентаризації №1-912 від 06.08.1996р., зареєстрована на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого Осипенківською дернотконторою від 30.05.1957р., реєстраційний №4052, за ОСОБА_5.

З наявних у справі письмових доказів вбачається, що вказаний житловий будинок згідно рішення нарсуду Запорізької області від 25.09.1972 року був поділений в натурі між ОСОБА_3, тіткою позивача, яка залишила заповіт на імя позивача, та ОСОБА_5, з яким вона (тітка) перебувала у фактичних шлюбних стосунках, з визнанням за кожним із них права власності по 1/2 частці житлового будинку №30 по вул.. Баха (після пере нумерації №26). в м.Бердянську Запорізької області.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 помер 26 жовтня 1993 року в КП «Преславський психоневрологічний інтернат» Запорізької області, про що зроблено актовий запис №117, як вбачається з листа Приморського районного відділу ДРАЦС №716/06-109 від 22.04.2016 року.

Після його смерті, згідно відомостей Приморської державної нотаріальної контори та Бердянської державної нотаріальної контори, із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався та спадкова справа не заводилася.

Показаннями допитаних в судовому засіданні свідків було встановлено, що позивач восени 2002 року на прохання своєї матері ОСОБА_8, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_4, як вбачається з копії будинкової книги, та яка тяжко захворіла, приїхала на постійне місце проживання до м.Бердянська, де доглядала свою матір до її смерті, працевлаштувавшись з 02.04.2004 року на роботу до КП «Бердянської міської ради» «Бердянський центральний ринок» прибиральником, звідки звільнилася 01.10.2015 року у звязку з виходом на пенсію.

З наявних у справі копій технічної документації, інших документів, судом встановлено, що позивач у 2005 році підєднала житловий будинок до міської системи водопостачання та газопостачання.

Показаннями свідків судом також зясовано, що на протязі всього часу проживання в цьому будинку позивач займалася його ремонтом: поміняла покрівлю, вікна, зробила капітальний ремонт в усьому будинку, встановила паркан.

Зі змісту статті 344 ЦК України вбачається, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

В пунктах 9, 13 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано наступне: 9.Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

13. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Враховуючи, що попередній власник 1|2 частини житлового будинку ОСОБА_5 помер ще у 1993 році, спадкоємців у нього немає, позивачем правильно визначено відповідача у справі територіальну громади м.Бердянська в особі Бердянської міської ради.

В пункті 11 зазначеної вище Постанови пленуму зазначено, що ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суд має виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Оскільки ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду 23.03.2016 року, то, навіть, якщо відраховувати строк давнісного володіння будинком з 01.01.2001 року, то цей строк загалом складає понад 13 років тобто, звернення позивача до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю узгоджується з приписами пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України.

Суд вважає, що позивачем для визнання права власності за набувальною давністю доведена наявність всіх умов та підстав: добросовісність, відкритість та безперервність володіння.

З матеріалів справи, письмових доказів, показань свідків при розгляді справи в суді та пояснень самого позивача вбачається, що вона з кінця 2002 року добросовісно володіє будинком № 26 по вул. Баха в м.Бердянську Запорізької області, продовжує відкрито, безперервно володіти цим нерухомим майном (понад 10 років), а тому набула право власності на це майно (набувальна давність).

Про добросовісність її володіння житловим будинком свідчать письмові докази: їй було узгоджено прокладку водопроводу і газопроводу, управлянням комунальної власності виконкому надано ордер на розриття траншеї.

Про той факт, що позивач проживала в будинку відкрито, безперервно, свідчать її реєстрація в будинку, оформлення з нею договорів про надання послуг, відсутність до цього часу будь-яких позовів з боку потенційних спадкоємців померлого ОСОБА_5

Вищевикладене узгоджується з показаннями свідків, які вказували, що ОСОБА_1 проживає в цьому будинку з 2002 року, здійснювала капітальний та поточний ремонти будинку, у 2004 році поміняла покрівлю в будинку, у 2005 році встановила системи водопостачання та газопостачання, у 2006 році замінила вікна. на протязі 2011-2012 років зробила капітальний ремонт у кімнатах житлового будинку.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що обставини, вказані в позові, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, за таких обставин вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на 1/2 частку житлового будинку №26 по вул.. Баха в м.Бердянську Запоірзької області за набувальною давністю.

Враховуючи, що з боку відповідача її права порушено не було, судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.3,10,11, 57-60, 62064, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 15,16, 344 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: Запорізька область, м.Бердянськ, вул.. Баха, №26, за набувальною давністю.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_16