Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/6519/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Світлицька В.М.
Провадження № 22-ц/778/3694/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Маловічко С.В.

ОСОБА_2

за участю секретаря: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2016 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» про стягнення безпідставно збережених коштів,

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» про стягнення безпідставно збережених коштів.

В обґрунтування вимог зазначила, що 28.04.2011 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу № 110322-144/ФЛ-Ф-А, на виконання умов якого з врахуванням змін, внесених Додатковою угодою № 1 від 03.06.2011 року, нею перераховано на рахунок відповідача авансовий лізинговий платіж на загальну суму 292 059 грн. 57 коп. 28.07.2011 року вона направила на адресу відповідача лист від 28.07.2011 року б/н, відповідно до якого звернулася до останнього з проханням укласти (підписати) додаткову угоду, якою припинити дію договору фінансового лізингу та повернути (перерахувати) їй авансовий лізинговий платіж, проте товариство, зловживаючи несправедливими умовами договору, а саме п. 7.3., відмовилося від договору, розірвав його, а також зарахувало сплачений авансовий лізинговий платіж в рахунок погашення нарахованого штрафу.

Нею було оскаржено в судовому порядку умови п. 7.3. договору в частині права відповідача зараховувати авансовий лізинговий платіж в рахунок погашення нарахованого штрафу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03.12.2014 року, п. 7.3 договору в частині права відповідача зараховувати авансовий лізинговий платіж в рахунок погашення нарахованого штрафу, визнано недійсним.

Таким чином, вважає, що з 03.12.2014 року у товариства відсутні правові підстави утримувати внесені неї кошти і, посилаючись на ст.1212 ЦК України, просила стягнути з відповідача 292 059 грн. 57 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на безпідставне застосування норм Закону України «Про фінансовий лізинг», порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір, суд, перевіривши предмет позову та обставини, на які позивач посилалася в своїй позовній заяві як на підставу для стягнення з відповідача 292059 грн. 57 коп., дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог , ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у позові.

Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи і нормам матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.

Визначення предмету та підстав заявленого позову згідно із ст. ст. 10, 31, 119, 213 ЦПК України належить виключно позивачу.

Так, із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 28 квітня 2011 року між ОСОБА_3 та ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» було укладено договір фінансового лізингу № 110322-144/ФЛ-Ф-А, предметом якого є транспортний засіб - автомобіль ВМW (а.с.5,14).

За умовами договору лізенгоодежувач зобовязаний сплатити авансовий лізинговий платіж в сумі 292059 грн.57 коп.

Сторони визнали, що позивачем сума 292059 грн.57 коп. була сплачена відповідачу як авансовий лізинговий платіж.

Позивач заявила вимоги про стягнення 292059 грн.57 коп., які вважала безпідставно набутими відповідачем, оскільки з ухваленням Жовтневим районним судом м. Запоріжжя рішення суду від 01 квітня 2014 року про визнання частково недійсним п.7.3 договору, відпала правова підстава їх набуття.

Проте такі доводи позивача судом обґрунтовано визнані безпідставними.

За ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Рішенням Жовтневого районного суду від 23 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03 грудня 2014 року, визнано недійсним з моменту укладання п. 7.3 договору № 110322-144/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 28 квітня 2011 року в частині, якою передбачено, що «У випадку, передбаченому п. 6.1.7 Загальних умов Лізингодавець має право нарахувати штраф у розмірі нарахованого за Договором авансового лізингового платежу. Сума фактично сплаченого авансового лізингового платежу підлягає зарахуванню в рахунок погашення штрафу, нарахованого згідно умов цього пункту Загальних умов».

Як вбачається із матеріалів справи, сума 292059 грн.57 коп. була сплачена лізенгоодержувачем лізенгодавцеві як сума авансового лізингового платежу на виконання п.2.3 договору № 110322-144/ФЛ-Ф-А та додатку до договору «Графіку сплати лізингових платежів, а не як штраф.

Наявність ознак безпiдставностi такого виконання не встановлено. Визнання недійсною умови щодо зарахування суми фактично сплаченого авансового лізингового платежу в рахунок погашення штрафу відновлює цільове призначення 292059 грн.57 коп. як суми авансового платежу, проте не дає підстав для визнання коштів безпідставно набутими та їх повернення, тому до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ст. 1212 ЦК України.

В силу ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобовязання, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Підстави для відмови від договору лізингу в односторонньому порядку та розірвання договору передбачені статтями 7,10 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Проте, правовідносини сторін із приводу неналежного виконання ними умов договору № 110322-144/ФЛ-Ф-А, відмови від договору лізингу, розірвання договору, предметом розгляду в даній справі не були.

Як зазначала позивач, і на це звернута увага також в апеляційній скарзі, позовні вимоги про стягнення 292059 грн.57 коп. як безпідставно отриманих ґрунтуються на рішенні суду про визнання частково недійсним п. 7. 3 договору лізингу ( а.с. 1-4,153).

Апеляційна скарга не містить доводів про порушення норм матеріального чи процесуально права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення спору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: