Номер провадження 2/754/1590/16
12 квітня 2016 року м. Київ
Деснянський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Нескородяній О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Житлово-будівельного кооперативу "Хімік-10" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги,
Житлово-будівельний кооператив "Хімік-10" звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг в сумі 5993,75 грн.; витрати від інфляції в сумі 2923,15 грн.; 3% річних в сумі 441,71 грн., а разом - 9358,61 грн.
Представник позивача у судове засідання не з'явився, звернувшисьдо суду з заявою, у якій просить слухати справу за його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи.
У судове засідання представник відповідача, повідомлений по судове засідання, не з'явився, звернувшись до суду з заявою про відкладення слухання справи.
Відповідно ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі: першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.
Відповідно ст. 169 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів.
Розглянувши заяву представника відповідача, враховуючи строки розгляду справи, дослідивши повідомлення про причини неявки, суд не визнає їх поважними, тому суд вважає, що неявка представника відповідача у судове засідання Деснянського районного суду м. Києва, призначене на 15.00 годину, відбулась без поважної причини.
На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 30 січня 2014 року між Житлово-будівельним кооперативом «Хімік-10» та ОСОБА_1 було укладено Договір №7/22 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с. 38-42).
13 лютого 2014 року між сторонами було укладено Типовий договір про проведення розрахунків за водопостачання та водовідведення, за показниками приладів обліку споживання холодної і гарячої води (а.с. 43-45).
Житлово-будівельний кооператив «Хімік-10» відповідно до власного Статуту, здійснює обслуговування будинків №22, 24 по АДРЕСА_1 (а.с. 6-12).
ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Хімік-10» №156 від 19 листопада 2015 року (а.с. 13).
На звернення Житлово-будівельного кооперативу «Хімік-10» з вимогою погасити суму заборгованості, ОСОБА_1 не відреагував, що підтверджується вимогою від 02 липня 2015 року (а.с. 70).
В липні 2015 року Житлово-будівельний кооператив «Хімік-10» звертався до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1.
20 серпня 2015 року Деснянським районним судом м. Києва було видано судовий наказ, відповідно якого було стягнуто з ОСОБА_1 на користь Житлово-будівельного кооперативу «Хімік-10» заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг в розмірі 5672,29 грн., витрати від інфляції в розмірі 2740,80 грн., 3% річних в розмірі 352,68 грн., а разом - 8765,77 грн., а також судові витрати в розмірі 121,80 грн.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року зазначений судовий наказ скасовано за заявою ОСОБА_1. Вимагаючи скасування судового наказу він посилався на те, що не визнає суми боргу, вимагає проведення звіряння показників лічильників гарячого і холодного водопостачання і наполягає на застосуванні строків, позовної давності. При цьому до власної заяви про скасування судового наказу відповідач не надав доказів відсутності заборгованості, а від проведення будь-яких звірянь розрахунків із Житлово-будівельним кооперативом «Хімік-10» відмовився, не відчиняв двері комісії, що підтверджується Актом від 31 жовтня 2015 року (а.с. 71).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в своїх запереченнях зазначив, що Позивачем зазначено розмір заборгованості станом на 01 листопада 2015 року, до початку розгляду справи по суті не надав уточнений розрахунок заборгованості зі сплати комунальних платежів. Наданий Позивачем розрахунок заборгованості станом на 01 листопада 2015 року не відповідає дійсності, що, зокрема, підтверджується Розрахунком на сплату комунальних послуг за грудень 2015 року, з якого вбачається, що заборгованість становить не 5993,75 грн., а 4959,67 грн. Виходячи із зазначеного, наведений Позивачем у додатках до позовної заяви розрахунок заборгованості не відповідає дійсності та не може бути прийнятий судом до уваги, а відповідно не можуть бути задоволені й позовні вимоги.
15 березня 2016 року відповідач звернувся до позивача з вимогою надати йому виписку його платежів і надходжень за послуги кооперативу, розрахунок вартості послуг (а.с. 86).
21 березня 2016 року позивач направив відповідачу відповідь, якою повідомив запитувану інформацію та запропонував з'явитися до приміщення правління кооперативу для проведення звірки розрахунків, але дана вимога залишилася не виконаною (а.с. 87-96).
Житлово-будівельний кооператив "Хімік-10» свої обов'язки, визначені нормативно-правовими актами, як виконавець житлово-комунальних послуг, виконує належним чином, своєчасно та якісно. Проте, відповідач, всупереч діючому законодавству України, протягом тривалого періоду ухиляється від виконання своїх обов'язків по сплаті за житлово-комунальні послуги.
Згідно із пунктом першим ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного Кодексу України, де зокрема в пункті 3 зазначено, що цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Норми Цивільного права поширюються на всі види зобов'язальних відносин.?
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
ОСОБА_1 не у повному обсязі та не своєчасно здійснював оплату за спожиті житлово-комунальні послуги та внесення квартирної плати, внаслідок чого утворилася заборгованість.
Станом на 01 листопада 2015 року заборгованість, за період з січня 2011 року по листопад 2015 року, становить 9358,61 грн., яка складається з: заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг у розмірі 5993,75 грн.; витрат від інфляції в розмірі 2923,15 грн.; 3% річних у розмірі 441,71 грн.
Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №5 від 14.01.2009р., власники та наймачі квартири, житлового приміщення у гуртожитку, зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. ст. 156, 162 ЖК УРСРвласники квартир зобов'язані брати участь у витратах по утриманню квартири і придомової території, проведенню ремонту та своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги.
Згідно зі ст. 179 ЖК УРСРкористування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим дотриманням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Перелік житлово-комунальних послуг, що надаються споживачу, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (споруди).
Згідно ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача і виконавця житлово-комунальних послуг, а також визначене коло учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник.
Зокрема, обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором.
Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг, згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком-оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом.
Тобто, особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи має намір користуватися) цими послугами. Обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту користування цими послугами.
Судом встановлено, що відповідач від споживання житлово-комунальних послуг не відмовлявся.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із пунктом першим статті 509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу України, де зокрема в пункті 3 зазначено, що цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Норми Цивільного права поширюються на всі види зобов'язальних відносин.?
Відповідно до статті 526 Цивільного Кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного Кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.
Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
У постанові Судової палати у цивільних і господарських справах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13, висловлена наступна правова позиція:
«Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово- комунальні послуги".
Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.
Разом із тим законодавче визначення терміну "балансоутримувач", дане в ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", допускає можливість існування різних ситуацій, у тому числі таких, коли багатоквартирний будинок існує, а особи, що має права та несе обов'язки балансоутримувача, немає (власники квартир балансоутримувачами бути не можуть за визначенням, а договір з будь-якою юридичною особою не укладався). За відсутності вирішення в цьому Законі питання про те, хто саме має ці права й обов'язки, застосуванню підлягає частина перша ст. 11 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", зі змісту якої випливає, що функції балансоутримувача до приватизації квартир виконував попередній власник будинку. Він повинен на вимогу об'єднання власників багатоквартирного будинку передати житловий комплекс на баланс об'єднання. Якщо ж немає особи, якій будинок може бути переданий на баланс, попередній власник територіальна громада та уповноважені нею юридичні особи) змушені продовжувати виконувати функції балансоутримувача.
Згідно зі ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово- комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово- комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, Відсутність Договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, з боку відповідача суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення проти позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.
За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви.
Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 174, 213 - 215, 218, 224-226 ЦПК України,ст.ст. 66,67,68,162,179 ЖК УРСР,ст. ст. 256, 525 - 527, 610, 625 ЦК України,
Позовну заяву представника Житлово-будівельного кооперативу «Хімік-10» задовольнити.
Стягнути на користь Житлово-будівельного кооперативу «Хімік-10» з ОСОБА_1 заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 9358,61 грн.
Стягнути на користь Житлово-будівельного кооперативу «Хімік-10» з ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1096,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії

Суддя Петріщева І.В.