АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5851/15-ц Номер провадження 22-ц/786/491/16Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Гальонкіна С.А.,

суддів: Акопян В.І., Лобова О.А.,

при секретарі: Гнатюк О.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2015 року позивачка звернулася до місцевого суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27.01.2015 року визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля від 07.02.2014 року та стягнуто з ОСОБА_3 на її користь 156400 гривень, які є компенсацією 50% вартості спільного автомобіля та 852,60 гривень на відшкодування понесених судових витрат. Оскільки станом на 06.10.2015 року відповідач кошти, стягнуті рішенням суду від 27.01.2015 року не сплатив, то просила стягнути на свою користь 3 % річних та інфляційні витрати згідно ст. 625 ЦК України, що складають 120683,95 гривень за невиконання судового рішення.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2015 року відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог в повному обсязі. Посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права та не враховано правову позицію Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дія ст. 625 ЦК України не поширюється на сімейні правовідносини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно було встановлено місцевим судом, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 січня 2015 року в цивільній справі № 552/4047/14-ц позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Розірвано шлюб, зареєстрований 21 червня 2006 року ЦВРАЦС Полтавського МУЮ, актовий запис №636, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля HYUNDAI IX 35, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, укладений 07 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 через торгівельну організацію ТОВ "Авто-Ареал".

Витребувано у ОСОБА_5 автомобіль HYUNDAI IX 35, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та повернуто його ОСОБА_3

Скасовано реєстрацію автомобіля HYUNDAI IX 35, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, за ОСОБА_5, відновивши реєстрацію права власності на даний автомобіль за ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля HYUNDAI IX 35, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 в сумі 156400 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 12 березня 2015 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 січня 2015 року в частині витребування у ОСОБА_5 автомобіля HYUNDAI IX 35, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, скасування державної реєстрації автомобіля HYUNDAI IX 35, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 за ОСОБА_5, відновлення реєстрації права власності ОСОБА_3 та стягнення з ОСОБА_5 судового збору скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 в частині вимог про витребування автомобіля HYUNDAI IX 35, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, скасування державної реєстрації автомобіля HYUNDAI IX 35, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 за ОСОБА_5, відновлення реєстрації права власності ОСОБА_3 відмовлено. В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 січня 2015 року залишено без змін (а.с.4-6).

Звертаючись з позовом до суду, позивачка посилається на невиконання рішення суду, ухваленого в цивільній справі № 552/4047/14-ц, предметом спору в якій було розірвання шлюбу та стягнення компенсації вартості половини автомобіля, як спільного майна подружжя. При цьому, просила стягнути кошти передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Разом з цим, частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до сімейних правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

У справі, яка переглядається, спір виник у звязку з тривалим, на думку позивача, невиконанням рішення суду про стягнення на її користь компенсації вартості спільного майна подружжя.

По цивільній справі № 552/4047/14-ц видано виконавчі листи та рішення суду звернуто до примусового виконання. Постановою державного виконавця Київського ВДВС Полтавського МУЮ від 08 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження та на даний час вчиняються виконавчі дії (а.с.36-37).

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України).

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2016 року в справі №6-2759цс15.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги, що при розгляді спору в справі № 552/4047/14-ц було застосовано норми цивільного, а не сімейного законодавства, оскільки при вирішенні спору про стягнення грошової компенсації судом було застосовано спеціальні норми сімейного законодавства.

Так само, не заслуговують на увагу доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, про неврахування судом першої інстанції правової позиції ВСУ, висловленої 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, оскільки як вбачається з обставин справи, що знаходилася на розгляді у Верховному Суді України, вони стосуються обставин виникнення зобовязань, в звязку із завданням майнової і моральної шкоди (п.3 ч. 2 ст. 11 ЦК України) внаслідок вчинення злочину. Таким чином, обставини встановлені ВСУ в справі № 6-113цс14 є відмінними від обставин, встановлених судом першої інстанції під час розгляду справи, яка переглядається. Тому правова позиція не підлягає застосуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що місцевий суд правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи та наданих сторонами доказів. Висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та обєктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципузмагальності та диспозитивності. Оцінка доказів здійснена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_6

(підпис) ОСОБА_7

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1