Справа № 128/4448/15-ц Провадження № 22-ц/772/1875/2016Головуючий в суді першої інстанції Бондаренко О. І.
Категорія 29Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого судді Медяного В.М.,

суддів: Сала Т.Б., Марчук В.С.,

з участю секретаря Агеєвої Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на поховання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування витрат на поховання.

Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_5, всі витрати на поховання та поминки ОСОБА_2 взяна на себе.

Разом з тим, донька покійного ОСОБА_3 ( на той час ОСОБА_3), як спадкоємець за законом першої черги, прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5, на 1/7 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 13 лютого 2014 року за нею було визнано право власності на спадкове майно. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_5 немає.

Таким чином, позивач вважає, що спадкоємець померлого ОСОБА_3 зобов'язана відшкодувати їй витрати на поховання ОСОБА_5 в розмірі 35 120 грн.

Позивач просила стягнути з відповідача на її користь витрати на поховання ОСОБА_5 в сумі 35 120 грн. 00 коп.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 витрати на поховання ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 11 820 грн. 00 коп. та судові витрати в сумі 246 грн. 00 коп., а всього: 12066 грн. 00 коп.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції змінити та задовольнити її позовні вимоги повністю, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач у справі ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу повністю підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Відповідач у справі ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу не визнали та заперечували проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про поховання та похоронну справу» визначено поняття поховання, відповідно до якого це - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу. Тобто, в дане поняття не входить організація та проведення поминальних обідів. З огляду на викладене, суд не бере до уваги витрати, зазначені позивачем на оплату поминальних обідів, як в день поховання, так і поминальних обідів на 9 днів, 40 днів на 1 рік, на загальну суму 23 300 грн.

При вирішенні даного спору, суд виходив з позиції ст. 1232 ЦК України, яка встановлює дві додаткові особливості покладення на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. По - перше, вказані витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. По - друге, закон обмежує права кредитора щодо відшкодування таких витрат спадкоємцями трирічним строком до настання смерті спадкодавця. Право вимоги відшкодування витрат може мати будь - який суб'єкт, в тому числі і той, який водночас є спадкоємцем.

Не беручи до уваги витрати позивача, пов'язані з організацією, проведенням та оплатою поминальних обідів, суд врахував одночасно як і прийняті в суспільстві національні християнські ритуальні традиції щодо поховання, так і розумність та необхідність обсягів проведення таких ритуалів, що визначається матеріальними статками та можливостями людей - родичів, сусідів, знайомих, друзів, спадкоємців померлої особи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши такі обставини, правильно застосувавши норми матеріального права та не порушивши норми процесуального права, дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення даного позову.

Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, об'єктом захисту є порушене право чи інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного захисту.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, згідно ст. 60 ЦПК України.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Щітки Вінницького району Вінницької області помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 03 грудня 2012 року (а.с. 8).

Факт родинних відносин позивача з померлим, як між сестрою та братом, та відповідача з померлим, як між донькою та батьком, сторонами не заперечується.

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є відповідач у справі ОСОБА_3, яка після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с.59). Після смерті батька вона успадкувала 1/7 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

В зв'язку з похованням брата ОСОБА_5 та організацією поминальних обідів ОСОБА_2 було понесено витрати на загальну суму 35 120 грн., що підтверджується наданими нею документами: накладна № 00154 від 01 грудня 2012 року - витрати на обід після похорону ОСОБА_5 в сумі 8 000 грн.; накладна № 00153 від 10 січня 2013 року - витрати на поминки 40 днів на суму 4800 грн.; накладна № 00152 від 01 січня 2013 року - витрати на поминки 1 рік в сумі 10 500 грн.; накладна б/н від 02 грудня 2012 року на суму 5 775 грн.; товарний чек № 26/11/15-2 від 26 листопада 2015 року на суму 5 045 грн.; розписка ОСОБА_8 на суму 1 000 грн. (а.с. 13-16).

Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодовувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та на поховання спадкодавця.

Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

Статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року визначено, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Тобто, виходячи із визначення поняття поховання відповідно до зазначеного закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

З буквального тлумачення та системного аналізу виписаних норм можна зробити висновок про те, що спадкоємці померлого відшкодовують особі, яка поховала спадкодавця, її витрати на поховання лише у разі, якщо вони вчинені в строк, початком якого є момент смерті спадкодавця, а закінченням - поміщенням труни з тілом в могилу, а також, витрати понесені на облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

За таких умов, оскільки проведення поминальних обідів не передбачено Законом України «Про поховання та похоронну справу» та не включено до Мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 19 листопада 2003 року № 193, витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов'язаний спадкоємець, у відповідності до ст. 1232 ЦК України, а тому стягненню не підлягають.

З огляду на викладене, твердження ОСОБА_2, викладені в апеляційній скарзі про те що поминальний обід є обов'язковою складового процесу поховання особи, з огляду на існуючі звичаї та традиції, а також з урахуванням побажань родичів, тому витрати по його оплаті відносяться до витрат на поховання і відповідно до ст. 1232 ЦК України підлягають відшкодуванню відповідачем, є помилковим.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, наведені на її обґрунтування, є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, а посилання на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставним, не обґрунтованим та таким, що суперечить вимогам Закону та матеріалам справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ Т.Б. Сало

/підпис/ В.С. Марчук

Згідно з оригіналом: