Справа № 344/1796/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1064/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С.О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Вакарук В.М., Горейко М.Д.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_2 про знесення самочинного будівництва за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 16 березня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 березня 2016 року задоволено позов Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_2 про знесення самочинного будівництва.

Зобов`язано ОСОБА_2 повернути Івано-Франківській міській раді самовільно захоплену земельну ділянку та власним коштом знести самовільну прибудову до квартири АДРЕСА_1, загальною площею 25,8 кв. м., довжиною 7.6. м., шириною 3.3. м.;

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Івано-Франківської міської ради 243,60 грн судового збору.

Апелянт не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення є необґрунтованим, прийнятим на підставі неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На думку апелянта судом, правильно встановлено, що відповідно до ст. 376 ЦК України будівництво відповідача є самочинним.

Однак ст.376 ЦПК України встановлено загальне правило про те, що особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього і передбачено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво.

Судом першої інстанції не було звернено уваги на те, що ч. 7 ст. 376 ЦК України, на яку посилався позивач, передбачено можливість знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення норм і правил, та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що позивач ставив питання про можливість здійснення відповідачем відповідної перебудови, зведеної ним споруди відповідно до державних норм та будівельних правил та відмову останнього від такої перебудови, що є обов'язковою передумовою для пред'явлення вимоги про знесення самочинної споруди.

Позивачем не надано суду жодних доказів, зокрема не представлено висновків відповідних установ про порушення відповідачем архітектурних, будівельних, санітарних та інших норм.

Судом першої інстанції при прийнятті рішення не взято до уваги, що рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 23.12.2014 р. №694 «Про знесення самочинно збудованої прибудови» на яке позивач посилається, як на одну із підстав позовних вимог Івано-Франківським міським судом було визнано протиправним та скасовано.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З постанови №100/07 від 31.10.2007 року, вбачається, що відповідач здійснив самочинну прибудову до квартири АДРЕСА_1 без надання відповідних дозволів.

Івано-Франківська міська інспекція ДАБК 31 жовтня 2007 року винесла припис щодо припинення спірної самочинної прибудови (а.с. 8).

20.11.2014 р. складено акт про те, що до квартири АДРЕСА_1, загальною площею 25,8 кв. м., довжиною 7.6. м., шириною 3.3. м., здійснено самовільну прибудову, без надання відповідних дозволів.

Рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради від 23 грудня 2014 р. зобов`язано відповідача в місячний строк знести самочинну прибудову.

13.01.2015 р. позивач надіслав відповідачу вимогу про знесення самочинного будівництва.

30.07.2015 р. позивач ухвалив рішення про надання відповідачу дозволу на складення проекту відведення земельної ділянки.

ТзОВ «Науково-виробниче підприємство ГІС» розробило відповідний проект.

Судом першої інстанції встановлено, що спірна прибудова збудована на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проекту.

Відповідно до п. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до п. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На час звернення до суду та ухвалення судового рішення проект відведення спірної земельної ділянки не був затверджений у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 4 ст. 376 ЦК України, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

В правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-180 цс14 вказано, що відповідно до частини першої статті 376 ЦК України обєкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого обєкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Суд першої інстанції встановив, що такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідач зобов`язаний знести спірну самовільну прибудову до будинку та звільнити самовільно захоплену спірну земельну ділянку.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 16 березня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_3

ОСОБА_4