Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2134/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Кіселик С. А.
УХВАЛА

Іменем України

15.11.2016 Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого судді Кіселика С.А.

суддів : Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гусак А.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 07 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», від імені якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Про Консалтинг», до ОСОБА_2, треті особи: Державна реєстраційна служба, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність і за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», від імені якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Про Консалтинг», ОСОБА_2, Державної реєстраційної служби про визнання вимог банку незаконними.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року позивач - ПАТ «Дельта Банк», від імені якого діє ТОВ «Про Консалтинг», звернувся в суд з позовом в якому просить в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 163 211,98 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 442 467,48 грн. за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 10.05.2007 року, укладеному між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 94,00 кв.м, житловою - 60,34 кв.м (на підставі іпотечного договору № б/н від 10.05.2007 року), шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане майно; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на предмет іпотеки - вищезазначену квартиру; припинити право власності іпотекодавця ОСОБА_2 на вказану квартиру, в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою; виселити із квартири іпотекодавця ОСОБА_2 та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати по справі.

Позовні вимоги ПАТ «ДельтаБанк» обґрунтовані тим, що 10.05.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 були укладені договори споживчого кредиту № 0 та № 0. Відповідно до умов вказаних договорів остання отримала кредити на суму 95 000,00 доларів США та 6 003,47 доларів США, які зобов'язалась повернути в повному обсязі в строк до 10.05.2028 року або достроково зі сплатою 13,0% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаними кредитними договорами іпотекодавець ОСОБА_2 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа 94,00 кв.м, житлова площа 60,34 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко О.П. 10.05.2007 року по реєстру № 565. Обтяження нерухомого майна було зареєстроване банком у Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк», а 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами і до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Через неналежне виконання умов вищезазначених кредитних договорів у позичальника - ОСОБА_2 утворились заборгованості, які відповідно становлять 163 211,98 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 1 442 467,48 грн. та 8 965,86 доларів США, що за курсом НБУ становить 79 240,27 грн.

Залучений до участі в справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом, в якому просить відмовити в задоволенні позову та закрити провадження у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку із набранням рішенням суду законної сили про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.09.2014 року обидва позови були об'єднані в одне провадження.

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 7 листопада 2014 року в задоволенні позовів відмовлено.

Суд дійшов висновку, що право АКІБ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості (грошова вимога) було реалізоване, виконавче провадження щодо боржників відкрито, питання щодо звернення стягнення на майно, що перебуває в іпотеці вирішувалось судом і в задоволенні даної вимоги відмовлено.

Крім того, суд дійшов висновку, що стороною невірно обрано спосіб захисту порушеного права.

Також, суд дійшов висновку, що позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3, фактично є запереченнями проти позову ПАТ «Дельта банк», а тому у суду відсутні підстави для задоволення його вимог.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що суд не взяв до уваги, що рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 27 квітня 2009 року яким частково задоволено позов АКІБ «УкрСиббанк» та стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, солідарно, заборгованість по кредитному договору № 0 від 10.05.2007 року в розмірі 98188,45 доларів США боржниками не виконано, а отже у позивача існує право на вимогу щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

В засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_3 просив відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним та справедливим.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_2, 10 травня 2007 року укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у сумі 95000 дол. США зі сплатою 13,0 % річних на строк по 10 травня 2028 року.

Цього ж дня, між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у сумі 6003,47 дол. США зі сплатою 13,0 % річних на строк по 10 травня 2028 року.

В забезпечення зобов'язань за зазначеними кредитними договорами банком прийнято в іпотеку квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1, загальною площею 94,00 кв.м, житловою - 60,34 кв.м.

На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк», а 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами договорами.

27 січня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за адресою зазначеною у кредитному договорі, направлено лист-вимогу від 22 січня 2014 року про наявність загальної заборгованості за кредитним договором № 0 від 10.05.2007 року, в сумі 1304553,36 грн. На підставі ст.35 Закону України "Про іпотеку" банк вимагав в 30-денний строк: погасити наявну заборгованість у повному обсязі, зі сплатою процентів за користування кредитом, з урахуванням усіх штрафних санкцій або на виконання ст. 37 Закону України "Про іпотеку" передати добровільно предмет іпотеки у власність іпотекодержателя разом із усією правовстановлюючою документацією, ключами та технічним паспортом або оформити та передати довіреність на право здійснити іпотекодержателем (в особі уповноваженого представника) продаж предмету іпотеки в порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про Іпотеку» та довіреність на право отримати витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідку про склад сім'ї і дублікат правовстановлюючого документу. У разі не виконання даної вимоги Банк вимагав погодити вартість предмету іпотеки, у випадку непогодження - надати доступ до предмету іпотеки для проведення оцінки та огляду суб'єктом оціночної діяльності (і новим покупцем в разі його наявності), у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки - звільнити добровільно житлове приміщення, яке є предметом іпотеки та знятись з реєстраційного обліку (виселитись) повідомити нового кредитора про час та дату доступу до предмету іпотеки, час місце та дату передачі уповноваженим представникам кредитора документації та ключів від предмету іпотеки. Боржників попереджено, що у разі невиконання своїх зобов'язань та цієї вимоги, на предмет іпотеки буде звернуто стягнення, у порядку передбаченому Законом України «Про іпотеку».

Суд встановив, що повідомлення про вручення іпотекодавцю листа-вимоги відсутнє. З позовом до суду банк звернувся в квітні 2014 року.

Як зазначив банк, станом на 21 лютого 2014 року, заборгованість за кредитним договором № 0 від 10.05.2007 року становить 163211,98 доларів США, яка складається з :

тіла кредиту 91538,42 дол. США, з них прострочена заборгованість за тілом кредиту 25769,54 дол. США;

відсотків 71673,56 дол. США, з них прострочена заборгованість за відсотками 20069,11 дол. США;

розмір заборгованості в національній валюті становить 1442467 грн. 48 коп. (т.1 а.с.38) .

Крім того, станом на 21 лютого 2014 року, заборгованість за кредитним договором № 0 від 10.05.2007 року становить 8965,86 доларів США, яка складається з :

тіла кредиту 5364,36 дол. США, з них прострочена заборгованість за тілом кредиту 1190,89 дол. США;

відсотків 3601,5 дол. США, з них прострочена заборгованість за відсотками 1111,37 дол. США;

розмір заборгованості в національній валюті становить 79240 грн. 27 коп. (т.2 а.с.41).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Одним із видів застави нерухомого майна є іпотека. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

У разі невиконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель, як зазначено у ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», тобто в позасудовому порядку.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 вказаного Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Можливість винекнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина 1 статті 328 ЦК України).

Укладеним між сторонами іпотечним договором (п.5.2) передбачено, що задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється: шляхом добровільної передачі предмета іпотеки у власність Іпотекодержателя або шляхом звернення стягнення на премет іпотеки. Підстави та порядок добровільної передачі предмета іпотеки у власність Іпотекодержателя врегульовано пунктами 5.3.1, 5.3.2, 5.3.3 Іпотечного договору.

Згідно п.5.3.3 Іпотечного договору у випадку невиконання (або часткового невиконання) Іпотекодавцем своїх зобовязань перед Іпотекодержателем за Кредитним договором та Іпотечним договором, нотаріус здійснює виконавчий напис на Договорі і направляє Повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу предмету Іпотеки - Іпотекодержателю - надалі «Повідомлення». З моменту відправлення «Повідомлення» та здійснення виконавчого напису Іпотекодержатель набуває права власності на предмет іпотеки, а Предмет іпотеки вважається переданим Іпотекодержателю.

Відомості, що Банк звертався до нотаріуса для здійснення виконавчого напису на договорі або, що орган реєстрації на підставі іпотечного договору відмовив в реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем, позивачем не надано.

Виходячи із того, що способом судового вирішення спору є звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу цього предмета з публічних торгів або надання іпотекодержателю права продажу предмета іпотеки (ст. ст. 38, 39 Закону «Про іпотеку»), а позивач звернувся до суду із вимогою про застосування позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього, то колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відмови у позові Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього.

Такий висновок також узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судом.

Крім того, у п.38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в якому роз'яснено, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно, наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними, тобто наслідки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду або в позасудовому порядку є різними.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність.

Відповідач згоди на визнання в судовому порядку права власності за позивачем на іпотечне майно не надав, а задоволення за рішенням суду передбаченого договором та законом позасудового визнання права власності на предмет іпотеки виключатиме застосування ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку» та порушує, як умови укладеного між сторонами договору, так і права відповідача.

Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності та відмова в позові про визнання права власності на іпотечне майно не перешкоджає банку звернутися з позовом до суду відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку» або вирішити питання про визнання права власності на іпотечне майно в позасудовому порядку.

Та обставина, що питання про передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателя може бути врегульоване тільки у позасудовому порядку випливає також з п.57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, в якому зазначено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу), тобто для проведення державної реєстрації переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем не вимагається.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому, відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити, а рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 07 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя С.А. Кіселик

Судді: Т.М. Авраменко

Л.В.Суровицька