Номер провадження 2/754/420/16
РІШЕННЯ

Іменем України

26 травня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Ярошенка С.В.,

при секретарі - Моторенко К.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Києві адміністрації, приватний нотаріус Цопіна Н.Л., приватний нотаріус Биченко О.О., про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 26.11.14 року, укладений між ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_5, який діяв від імені ОСОБА_8, та ОСОБА_3, недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що вказаним договором порушено житлові права її малолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначала, що ОСОБА_8 ніколи не мав намір продавати спірну квартиру, купівля - продаж квартири відбулась без його волі та відома, що і стало приводом звернення до суду.

У судовому засіданні позивач з представником позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідачів у судовому засіданні, позовні вимоги не визнав та вказав, що договір купівлі-продажу квартири укладений у відповідності до норм законодавства. Покійний ОСОБА_8 виявив сам бажання на продаж вищевказаної квартири, при цьому неповнолітня ОСОБА_2, донька ОСОБА_8, з 2010 року у квартирі не проживала, на момент продажу квартири права користування квартирою не мала. Просив відмовити у визнанні недійним договору купівлі-продажу.

Треті особи в судове засідання не з'явились про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, що дає підстави до розгляду справи у їх відсутності .

Свідок ОСОБА_9.(сусідка померлого ОСОБА_8) у судовому засіданні показала, що ОСОБА_5 проживав з ОСОБА_8 у якості квартиранта, останній наміру продавати квартиру не мав та гроші за продаж не отримував.

Заслухавши учасників, вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 08.10.05 року, від якого мають дитину - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер.

ОСОБА_8 належала на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1.

11.06.13 року ОСОБА_8 видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_5 розпоряджатися належною йому квартирою з правом передоручення повноважень іншим особам.

25.11.14 року ОСОБА_5 видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_4 розпоряджатися спірною квартирою.

26.11.14 року ОСОБА_4, діючи від імені ОСОБА_5, який діяв від імені ОСОБА_8, уклав Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_3. П 1.4. вказаного договору містить ствердження продавця, що на момент укладення договору у квартирі малолітні особи не зареєстровані.

З довідки ф.3 від 29.01.16 року вбачається, що у спірній квартирі зареєстрована ОСОБА_2 з 08.02.07 року по теперішній час.

У преамбулі Конвенції про права дитини зазначено , що дитина потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист.

На захист прав дітей був спрямований і Указ Президента "Про першочергові заходи щодо захисту справ дітей" від 11 липня 2005 року .

До заходів охорони прав дітей включено і контроль за збереженням їхніх житлових прав.

В судовому засіданні достовірно встановлено про те, що у спірній квартирі проживало подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_1, від якого мають доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У зв'язку з погіршенням стосунків між батьками ОСОБА_2, ОСОБА_1 переїхала з дитиною проживати до іншого міста.

Однак дівчинка залишилася бути зареєстрованою за спірною адресою.

У відповідності до вимог ст.18 Закону України "Про охорону дитинства " діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем .

У відповідності до вимог ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки.

За наведеного вище неповнолітня ОСОБА_2 була членом сім"ї власника квартири АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що при укладення договору купівлі-продажу були порушені права малолітньої доньки, місцем проживання якої є спірна квартира, органи опіки та піклування не давали погодження на її відчуження, що порушило її права та є підставою до визнання спірного договору-продажу недійсним.

Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 не отримував кошти за квартиру при її відчуженні, участі в купівлі-продажу не приймав, що підтверджується, зокрема, копіями заяви ОСОБА_8 до прокуратури від 23.12.14 року, внесенням 18.11.2014 року відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_8 про намагання невідомою особою заволодіти квартирою.

Крім того, з приводу відчуження спірної квартири, у провадженні СВ Деснянського управління Національної поліції в м. Києві перебуває кримінальне провадження №0008043.

У судовому засіданні встановлено, що після відчуження квартири ОСОБА_8 продовжував проживати в квартирі до смерті.

Відповідно до ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне на настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьої, пятою та шостою ст.203 ЦК України, тобто однією з підстав недійсності правочину є вчинення його без волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Виходячи з наведеного та аналізуючи добуті докази у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що ОСОБА_8 наміру на відчуження квартири не мав, договір її купівлі-продажу на користь ОСОБА_3 має бути визнаний недійсним.

Суд критично ставиться до пояснень представника відповідачів, що дитина втратила право користування квартирою. Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 26.11.14 року укладено без урахування інтересів неповнолітньої дівчинки, за якою зберігалося право на житло.

Оскільки судом встановлено, що укладенням спірного договору порушено право на житло ОСОБА_2 тому у суду є всі підстави для визнання такого договору недійсним, крім того судом встановлено, що на момент укладання спірного договору купівлі-продажу квартири існували перешкоди для його укладення, що вказує на неправомірне набуття ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру.

Тому позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири є обгрунтованими і такими,що підлягають задоволенню.

Суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги позивача про відшкодування завданої йому з боку відповідачів моральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивач не навів належного обґрунтування позовних вимог немайнового характеру, не зазначив докази, що підтверджують позовні вимоги в цій частині, не вказав з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір суми відшкодування моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

На підставі наведеного та керуючись статтями 3, 4, 10, 11, 57 -60, 209, 212 -215, 218, 223 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 26.11.14 року, укладений між ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_5, від імені ОСОБА_8, та ОСОБА_3, недійсним.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 1 218 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя