Справа № 219/5181/16-ц
Провадження № 2-н/219/302/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 р. м. Бахмут

Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Харченко О.П., розглянувши заяву ТОВ «Бахмут-Енергія» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ :

Заявник звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Ковтун суми боргу за комунальні послуги за період з 01.10.2011 року по 01.05.2016 року у розмірі 11 908,11 гривень.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 9 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» N 14 від 23.12.2011р., наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК)).

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, заявник звернувся з вимогою про стягнення заборгованості за період за межами позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При вирішенні питання про стягнення вказаної заборгованості з боржника в порядку наказного провадження, останній буде позбавлений можливості звернутися до суду з відповідною заявою про застосування строків позовної давності, чим можуть бути обмежені його права.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

При таких обставинах, суддя вважає, що у прийнятті заяви про видачу судового наказу слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 96, 100,101,208-210, 212, 213, 293, 294 ЦПК України, ст. ст. 256, 257, 267 ЦК України, суддя,-

УХВАЛИВ :

Відмовити ТОВ «Бахмут-Енергія» у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1.

Заяву разом з доданими до неї матеріалами повернути ТОВ «Бахмут-Енергія» .

Роз`яснити заявнику, що відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з цими самими вимогами у позовному порядку.

Відповідно до ст. 99 ч. 2 ЦПК України, у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі предявлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження, сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня її проголошення, а ухвала, постановлена без участі особи, протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали

Суддя О. П.Харченко