У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та примусове зняття з реєстраційного обліку з житлового будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_8 на рішення Володарського районного суду Київської області від 06 листопада 2015 року, додаткове рішення Володарського районного суду Київської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом, у якому просила визнати ОСОБА_7, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстраційного обліку.

На обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що їй на праві власності належить житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1. У зазначеному будинку зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_7, шлюб з яким було розірвано рішеннямВолодарського районного суду Київської області від 12 лютого 2015 року.

Оскільки спільне мешкання з відповідачем є неможливим через його неправомірну поведінку та систематичне порушення правил співжиття, просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 06 листопада 2015 року та додатковим рішенням Володарського районного суду Київської області від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 15 березня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_8 просять скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки відповідач поселився у будинок, як член сім'ї власника, проживав разом з позивачем у зазначеному будинку, користувався жилим приміщенням нарівні з власником будинку, а припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє його права користування займаним приміщенням.

Зазначені висновки судів відповідають вимогам матеріального і процесуального закону та зроблені при повному з'ясуванні всіх обставин справи.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_6 є власником 3/5 частин житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1. Інші 2/5 частин зазначеного будинку належать ОСОБА_9, першому чоловіку позивачки.

25 листопада 2008 року сторони ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, який розірвано 12 лютого 2015 року рішенням Володарського районного суду Київської області.

З 10 лютого 2009 року ОСОБА_7, зі згоди ОСОБА_6, був зареєстрований у буд. АДРЕСА_1.

Частиною 1 статті 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням (ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК Української РСР).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Судами попередніх інстанцій установлено, що при вселенні ОСОБА_7 у спірний житловий будинок зі згоди позивачки, між ними була відсутня інша угода про порядок користування житловим будинком.

Отже, з урахуванням вказаних вимог закону, суди попередніх інстанцій правильно встановили обставинипо справі, належно перевірили та надали правову оцінку доказам та дійшли до правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки у разі припинення сімейних відносин з власником квартири, колишні члени сім'ї не втрачають право користування займаним жилим приміщенням. При цьому судами попередніх інстанцій обґрунтовано відхилено доводи позивачки про те, що відповідач унеможливлює їх спільне проживання у будинку, оскільки позивачкою на підтвердження вказаних доводів не надано належних доказів.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судамиправильно встановлені та належно перевіреніобставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судовірішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Установивши, що оскаржувані рішення відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України, та керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 06 листопада 2015 року, додаткове рішення Володарського районного суду Київської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко