АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №2-2578/11 Головуючий суддя І інстанції Григор'єв Б.П.
Провадження № 22-ц/790/3925/16 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Інші
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Малінської С.М.,

суддів колегії: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря - Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Сьома Харківська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6, ОСОБА_3, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

встановила:

01.04.2016 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про розяснення заочного рішення суду від 04.05.2012 року.

Ухвалою Комінтернівського районного суду від 04 квітня 2016 року, керуючись ст. 221 ЦПК України, вказана заява залишена без руху, оскільки відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за заяву про розяснення рішення не сплачено судовий збір.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2016 року заяву ОСОБА_3 про розяснення рішення суду від 04.05.2012 року було визнано неподаною та повернуто заявнику.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати.

Апелянт вказує на те, що суддя не прийняв до уваги наявність фактів щодо посилань апелянта на положення п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» про наявність пільг щодо звільнення від сплати усіх видів судового збору під час розгляду справ в усіх судових інстанціях та те, що він знаходиться на обліку в УПСЗН в Комінтернівському районі м. Харкова; також суддя не прийняв до уваги, що у звязку із незастосуванням ч. 3 ст. 70 ЦПК України суд не розглянув заяву від 01.04.2016 року про виправлення недоліків на підставі вимог ухвали суду від 04.04.2016 року щодо залишення її без руху до сплати судового збору в порядку ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та обговоривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, з наступних підстав.

01.04.2016 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про розяснення заочного рішення суду від 04.05.2012 року. (а.с. 221, т. 2).

Керуючись ст. 221 ЦПК України, заява про розяснення рішення суду ухвалою Комінтернівського районного суду від 04 квітня 2016 року була залишена без руху, оскільки відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за заяву про розяснення рішення не сплачено судовий збір. (а.с. 223, т. 2).

Керуючись ст. 121 ЦПК України, ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2016 року заяву ОСОБА_3 про розяснення рішення суду від 04.05.2012 року було визнано неподаною та повернуто заявнику. (а.с. 226, т. 2).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 2. ст. 160 ЦПК України головуючий керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками цивільного процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов'язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 82 ЦПК України статті 8 ЗУ «Про судовий збір» № 3674-VI суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Відповідно до розяснень, які містяться в п.п. 1, 29, 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» ( з подальшими змінами ): Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У звязку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, повязані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» № 3674-VI, а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

При постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції виходив із того, що заява ОСОБА_3 про розяснення рішення суду від 04.05.2012 року ухвалою суду від 04 квітня 2016 року була залишена без руху, оскільки відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за заявою про розяснення судового рішення підлягає до сплати судовий збір. Для усунення цих недоліків був наданий строк пять днів з дня отримання копії ухвали. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_3 отримав копію ухвали суду 11.04.2016 року. Недоліки, зазначені в ухвалі суду, заявником не виконані, у звязку із чим, заяву ОСОБА_3 про розяснення рішення суду від 04.05.2012 року було визнано неподаною та повернуто заявнику. (а.с. 226, т. 2).

Проте такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права, що полягає у наступному.

Що стосується сплати судового збору, то на виконання вимог ухвали суду від 04.04.2016 року про залишення заяви без руху 21.04.2016 року ОСОБА_3 було подано клопотання, в якому він просить за наявності підстав, що заявник є інвалідом 2-ї групи, при вирішенні питання про розяснення рішення суду звільнити заявника від сплати судового збору; на підтвердження доводів клопотання заявником додано довідку від 29.03.2016 року про те, що ОСОБА_3 є інвалідом 2-ї групи та знаходиться на обліку в УПСЗН в Комінтернівському районі м. Харкова. (а.с. 228-230, т. 2).

У порушення положень ст. 82 ЦПК України суд не розглянув це клопотання заявника. Без вирішення питання про відмову у задоволенні клопотання суд не мав права повертати заяву з підстав несплати судового збору.

Колегія суддів вважає, що постановляючи вказану вище ухвалу судом не враховано тяжкий майновий стан заявника, не надано належної оцінки наданим на виконання вимог ухвали суду про залишення зави про розяснення рішення суду документам щодо майнового стану заявника та не враховані вищенаведені розяснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Визнаючи заяву про розяснення рішення суду неподаною та повертаючи її ОСОБА_3 суд першої інстанції зробив це передчасно, порушивши порядок, встановлений для вирішення цього питання.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню, а питання про розяснення рішення суду - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 2 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 312, ст. ст. 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу судді Комінтернівського районного суду міста Харкова від 20 квітня 2016 року - скасувати.

Передати питання про розяснення рішення суду на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :