АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2386/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 24 Кравченко Т. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівПодороги В. М., Карпенко О. В.
при секретаріСиниці Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" про неправильне нарахування коштів за користування електроенергією,-

в с т а н о в и л а :

17 грудня 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" (далі ПАТ «Черкасиобленерго») про неправильне нарахування коштів за користування електроенергією, посилаючись на те, що 06 лютого 2014 року він звернувся із письмовою заявою до Шполянського РЕМ ПАТ «Черкасиобленерго» про внесення змін до договору про користування електроенергією № 25793 від 18.10.2011 року щодо використання електроустановки для опалення житлового будинку та зміни тарифу зі звичайного на тариф, передбачений для населення, яке користується електроенергією для опалення будинків стаціонарними електроустановками.

Працівники Шполянського РЕМ відмовили позивачу у прийнятті необхідних для зміни тарифу документів, мотивуючи це тим, що начальник абонентської служби знаходився у відпустці. 26 лютого 2014 року ОСОБА_6 повторно звернувся із такою ж заявою, але отримав на неї формальну відписку.

Позивач ОСОБА_6 також зазначає, що під час розгляду справи про визнання договору про користування електроенергією № 25793 від 18.10.2011 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Черкасиобленерго» недійсним Апеляційний суд Черкаської області призначав почеркознавчу експертизу, якою встановлено, що три підписи від імені ОСОБА_6 в оригіналі цього договору виконані не ним, а тому він вважає договір нікчемним.

Крім того, позивач вказує, що в період з 01 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року електроенергія для населення відпускалася за тарифами, затвердженими Постановою НКРЕ № 749 від 23 травня 2014 року. За цей час він використав 2240 кВт електроенергії, сплативши за неї 785 грн. 59 коп., при нормі 256 грн. 65 коп., тобто переплата склала 528 грн. 94 коп.

З 01 січня 2015 року позивач відмовився переплачувати кошти за використану електроенергію, письмово попередивши про це керівництво ПАТ «Черкасиобленерго», але відповідач продовжував надсилати платіжні документи із завищеними тарифами.

Уточнивши позовні вимоги, позивач ОСОБА_6 зазначив, що вимагає оплатити штучно створений борг, який станом на 10 червня 2016 року складає 5066 грн.

Тому, ОСОБА_6 просив суд зобов'язати ПАТ «Черкасиобленерго» заключити договір про користування електроенергією за тарифом, передбаченим для населення, яке користується електроенергією для опалення житлових будинків; стягнути з відповідача неправомірно нараховані кошти (збитки) у подвійному розмірі в сумі 1057 грн. 88 коп.; стягнути моральну шкоду в сумі 500 грн.; скасувати штучно утворений борг в сумі 5066 грн. станом на 10 червня 2016 року та стягнути з відповідача судові витрати в сумі 1686 грн., що складаються з транспортних витрат на прибуття до суду в сумі 584 грн. 73 коп., добових в сумі 330 грн., компенсації за відрив від звичайних занять в сумі 748 грн. 51 коп. і витрат по написанню та пересилці апеляційної скарги в сумі 23 грн.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 серпня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ «Черкасиобленерго» укласти з ОСОБА_6 договір про користування електричною енергією за тарифом, передбаченим для населення, яке користується електроенергією для опалення житлових будинків.

Стягнуто з ПАТ «Черкасиобленерго» на користь ОСОБА_6 неправомірно нараховані кошти за електроенергію за період з 01 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року в сумі 528 грн. 94 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Черкасиобленерго» на користь ОСОБА_6 понесені ним судові витрати, пов'язані з явкою до суду в сумі 185 грн. 65 коп.

Стягнуто з ПАТ «Черкасиобленерго» на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що незрозумілим і необґрунтованим є рішення суду про відхилення позовної вимоги щодо скасування штучно утвореного боргу в сумі 5066,00 грн. станом на 10 червня 2016 року, який незаконно нарахував відповідач. Вважає, що оскільки переукладення договору про користування електроенергією за тарифом, передбаченим для населення, яке користується електроенергією для опалення житлових будинків неможливо з 1 січня 2015 року, а тільки з моменту набрання рішенням суду законної сили, доцільним і обґрунтованим вважає задоволення позовної вимоги про скасування штучно утвореного боргу в сумі 5066,00 грн. станом на 10 червня 2016 року. Також апелянт вважає необґрунтованою і незаконною відмову в стягненні з відповідача понесених ним судових витрат та витрат, пов'язаних з подачею позовної заяви та апеляційної скарги на ухвалу Звенигородського районного суду щодо зупинення провадження у справі. Апелянт просить ухвалити рішення, яким задовольнити позов до ПАТ «Черкасиобленерго» про неправильне нарахування коштів у повному обсязі, стягнути з відповідача витрати, пов'язані з подачею апеляційної скарги в сумі 58 грн. 45 коп., судові витрати покласти на відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для часткового задоволення позову лише в частині зобов'язання відповідача укласти договір з позивачем про користування електричною енергією за тарифом, передбаченим для населення, яке користується електроенергією для опалення житлових будинків та стягнув з відповідача на користь позивача ОСОБА_6 неправомірно нараховані кошти за електроенергію за період з 01 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року в сумі 528 грн. 94 коп., відмовивши в задоволенні в іншій частині позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Однак, колегія суддів вважає, що суд помилково зазначив в рішенні посилання на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 25.10. 2013 року, яким не було встановлено необхідності подання робочого проекту технічних умов та технічної характеристики електромережі споживача до заяви про внесення змін до договору , оскільки суд касаційної інстанції, висновки якого є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій, вказав що таке посилання суду є безпідставним, так як такий перелік визначається виключно нормативно - правовими документами.

Отже, посилання на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 25.10. 2013 року підлягає виключенню із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції.

Правовідносини з постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, ст.ст. 24- 27 Закону України « Про електроенергетику», Правилами

користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету міністрів України № 1357 від 26 липня 1999 року.

Згідно ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», п. 3 Правил у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, споживання енергії можливе лише на підставі договору з електропостачальником.

Споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією, і укладається на три роки.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом 26 жовтня 2010 року позивач ОСОБА_6 отримав технічні умови № 61/23/2010, які є додатком № 1 до договору про приєднання до електричних мереж від 26 жовтня 2010 року, згідно яких йому надавався розрахунок максимальної потужності: потужність по договору від 12.07.2004 року - 1,3 кВт; потужність, що приєднується з 28 березня 2011 року для електроопалювальних установок - 6,0 кВт; напруга 0,4 кВ (а. с. 110-114).

Робочим проектом № 63/10 КБ «Підключення трьохфазного вводу для електропостачання житлового будинку за адресою: с. Іскрено, вул. Хрещатик Шполянського району Черкаської області передбачено підключення споживача за допомогою силового кабелю, прокладеного від опори № 6, Л-1, ТП-774 с. Іскрено Шполянського району до контейнера зовнішньої установки, встановленого на негорючій конструкції житлового будинку у відповідності до вимог технічних умов житлового будинку (а. с. 100-109 ).

Після виконання вимог, передбачених технічними умовами та робочим проектом, ОСОБА_6 звернувся із заявою до Шполянського РЕМ про проведення технічного огляду та оформлення допуску на підключення до електричних мереж напругою 0,4 кВ. Комісією Шполянського РЕМ на підставі наданої технічної документації та обстеження, надано дозвіл на підключення електроустановки для побутових потреб (опалення) до електричної мережі, що підтверджується актом допуску на підключення до електричної мережі електроустановки (для населення) від 18.10.2011 року (а. с. 115).

18 жовтня 2011 року між ПАТ «Черкасиобленерго» в особі директора Шполянського РЕМ та ОСОБА_6 було укладено договір про користування електричною енергією для населення № 25793 від 18 жовтня 2011 року, згідно якого передбачено використання потужності 7,3 кВт.

Пункт 1.7 вказаного договору передбачав наявність трифазного електрообладнання, дозволеного для застосування електроустановки для власних потреб. Передбачене п. 1.8 договору обладнання приміщення стаціонарними електроустановками для опалення та нагрівання води договором не встановлено (а. с. 158-159).

06 лютого 2014 року ОСОБА_6 звернувся до Шполянського РЕМ з письмовою заявою про внесення змін до договору про користування електроенергією щодо використання електроустановки для опалення будинку та зміни тарифу із звичайного на тариф, передбачений для населення, яке користується електроенергією для опалення будинків стаціонарними установками (а. с. 3).

08 лютого 2014 року Шполянським РЕМ було надано відповідь на заяву ОСОБА_6, в якій зазначено перелік документів, необхідних для зміни тарифу, а саме: паспорт, ідентифікаційний код, технічні умови на приєднання до електричних мереж, технічний паспорт на будинок, робочий проект виконання внутрішньобудинкових мереж, технічний паспорт на електрокотел (а. с. 116).

26 лютого 2014 року ОСОБА_6 повторно подав заяву про зміну тарифу, до якої додав ксерокопію паспорта та ідентифікаційного номера, технічні умови, технічний паспорт на житловий будинок, рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 25 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили, та яким було визначено пакет документів для внесення змін до договору про користування електроенергією та зміни тарифу, а також настанову з експлуатації котла електричного проточного Ж7-КЄП-6 (а. с. 4).

На подану ОСОБА_6 заяву Шполянським РЕМ була дана відповідь від 27 лютого 2014 року, згідно якої в переліку наданих позивачем документів відсутня проектна документація на внутрішньобудинкову електричну мережу, обов'язкова належність якої передбачена ст. 1 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 № 687-ХVІ (а. с. 117).

Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується і колегія суддів, що для зміни тарифу позивачу необхідно внести в проектну документацію житлового будинку дані про те, що будинок в цілому або його частина обладнаний електроопалювальними установками, а не надати проектну документацію на внутрішньобудинкову електричну мережу, як зазначалось у відповіді від 27.02.2014 року. Після внесення змін до проекту будинку, виконати переобладнання з подальшим введенням в експлуатацію, а потім звернутись до енергопостачальника щодо необхідності внесення змін до договору про користування електричною енергією.

Відповідно до п. 4 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 року, у договорі про користування електричною енергією обов'язково зазначається величина потужності, яка визначається, виходячи з потужності наявних у споживача струмоприймачів. Споживач може внести пропозиції щодо зміни зазначеної у договорі величини електричної потужності. У разі відмови енергопостачальник надає споживачеві обґрунтовану письмову відповідь.

Згідно п. 42 ПКЕЕн споживач електричної енергії зобов'язаний, зокрема, узгоджувати з електропостачальником нові підключення та переобладнання внутрішньої електропроводки з метою збільшення споживання електричної потужності.

Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до п. 19 Правил користування електричної енергії для населення, затверджених постановою КМУ № 1357 від 26 липня 1999 р., розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку.

Згідно п. 20 Правил передбачено, що розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну знімання показань приладів обліку проводиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. За власним рішенням енергопостачальник має право самостійно знімати показання приладів обліку у споживача.

Згідно до п. 22 Правил, оплата спожитої електричної енергії може здійснюватися: за розрахунковими книжками; за платіжними документами, які виписуються енергопостачальником.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги щодо скасування штучно утвореного боргу в сумі 5066 грн. станом на 10.06. 2016 року, оскільки вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, відмовивши позивачу в задоволенні даної позовної вимоги. Висновки суду не спростовано доводами апеляційної скарги, тому дані доводи є безпідставними. Сам позивач - апелянт погоджується, що проведення розрахунків за електричну енергію застосовується від дати внесення змін до договору про користування електричною енергію, а такі зміни не внесено сторонами, рішення суду щодо задоволення вимог в цій частині не ухвалено, тому дані вимоги є необґрунтованими і безпідставними.

Доводи апелянта, що судом необґрунтовано відмовлено в задоволенні вимог в стягненні з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат та витрат, пов'язаних з подачею позовної заяви та апеляційної скарги на ухвалу суду є безпідставними, оскільки судом частково задоволено вимоги позивача щодо стягнення судових витрат пропорційно задоволених вимог, та які належним чином підтверджено документальними доказами.

Інших доводів, які були б підставою для скасування чи зміни рішення суду апеляційна скарга не містить.

Доводи представника відповідача про часткове визнання апеляційної скарги щодо скасування рішення суду відхиляються колегією суддів, оскільки відповідачем не оскаржувалось рішення суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, а позивачем в цій частині рішення про часткове задоволення позовних вимог не оскаржується. Судом апеляційної інстанції перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України.

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для зміни рішення суду першої інстанції.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта носять суб'єктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстави для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" про неправильне нарахування коштів за користування електроенергією - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :