Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/334/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дуковський О. Л.
УХВАЛА

Іменем України

02.06.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А.

за участю секретаря: Яковлєвої Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Кіровоградська державна нотаріальна контора № 1 про визнання договорів дарування та купівлі-продажу недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Кіровоградська державна нотаріальна контора № 1 про визнання договорів дарування та купівлі-продажу недійсними.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначила, що ОСОБА_3 є її матірю, що підтверджується свідоцтвом про народження від 23.05.1967 року.

06.01.1967 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 був зареєстрований шлюб. Під час шлюбу батьки ОСОБА_2 16.07.1997 року придбали квартиру згідно договору купівлі-продажу, який нотаріально посвідчений на імя ОСОБА_3

06.10.2001 року помер батько ОСОБА_7, після його смерті відкрилася спадщина на ? частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_8 зазначає, що спадкоємцями після смерті батька ОСОБА_7 за законом були вона та ОСОБА_3, а тому вона успадкувала ? частини вищевказаної квартири, оскільки квартира була спільною сумісною власністю подружжя. Після смерті ОСОБА_7 була заведена спадкова справа, в якій містяться заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про прийняття спадщини. Про те нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про спадщину, оскільки з 29.09.2005 року власником квартири є інша особа ОСОБА_6

ОСОБА_2 посилається на те, що строк на отримання свідоцтва про право на спадщину не встановлено, а тому відповідач ОСОБА_3 скористалася цією обставиною та подарувала вказану квартиру разом з її часткою ОСОБА_4, який в свою чергу продав квартиру ОСОБА_5, а вона продала квартиру ОСОБА_6

Позивачка зазначає, що ОСОБА_3 навмисно позбавила її права на прийняття спадщини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано договір дарування від 04.11.2003 року квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 частково недійсним , а саме щодо відчуження частини вказаної квартири.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт ЕА № 374158, виданий Ленінським МВ УМВС України в Кіровоградській області 19.12.1997 року) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) судові витрати по справі в сумі 60,90 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення у справі про задоволення позову. Зазначила, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволені позову не повно зясував обставини, що мають істотне значення для справи, не правильно застосував норми матеріального права та процесуального права.

ОСОБА_3 також звернулася з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволені позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представників відповідачів ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційних скарг колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка була спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_7, що підтверджується договором купівлі-продажу від 16.07.1997 року за № 1578.

06.10.2001 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 10).

Після його смерті першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою 22.10.2001 року була заведена спадкова справа № 654, в якій містяться заяви про прийняття спадщини спадкоємців: доньки ОСОБА_2 та дружини померлого ОСОБА_3

Також судом першої інстанції встановлено, що в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про реєстрацію права власності на частку у праві спільної сумісної власності подружжя за ОСОБА_3, а тому нотаріус не мав можливості видати свідоцтво про право на спадщину на частку квартири, яка є часткою у спільному майні подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що 04.11.2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. А тому при посвідченні вказаного договору не було враховано право позивачки на її частку, як спадкоємця померлого ОСОБА_7

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18.12.2003 року № 3954, ОСОБА_4 продав вищевказану квартиру ОСОБА_5

В свою чергу ОСОБА_5 продала квартиру ОСОБА_6, що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.01.2004 року № 256.

На підставі рішення Кіровоградського виконавчого комітету міської ради від 28.09.2005 року № 1325 було видано свідоцтво про право власності від 29.09.2005 року в обмін договору купівлі-продажу від 30.01.2004 року № 265, на підставі якого власником квартир є ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі позивачки зазначається, що рішення суду лише формально констатує її право на спадщину, але формулювання його резолютивної частини не передбачає примусового виконання зазначеного рішення і реального поновлення права власності.

Проте, виходячи із змісту та формулювання позову вбачається, що суд вирішив спір саме в межах заявлених ОСОБА_2 позовних вимог.

Ані виділ ані поділ майна, що перебуває у спільній частковій власності, чи грошова компенсація за частку у квартирі не були предметом позову і відповідно судового дослідження.

Наявними матеріалами справи, чи іншими належними та допустимими доказами не доведено також факту обізнаності позивачки про своє порушене право, до моменту звернення за свідоцтвом про право на спадщину.

За таких обставин суд правильно не знайшов підстав для застосування положень пропуску строку позовної давності до спірних правовідносин.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 312, ст. 313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: