У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5, до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи: орган опіки та піклування Дзержинського району м. Харкова, прокурор Дзержинського району м. Харкова, про визнання недійсним договору іпотеки, визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 8 червня 2006 року між ОСОБА_6 (чоловік позивача) та акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (далі - АКБ «Райффайзенбанк Україна») правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») укладено кредитний договір.

8 червня 2006 року на виконання зобов'язань по кредитному договору ОСОБА_7 укладено з АКБ «Райффайзенбанк Україна» договір іпотеки на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1. На момент укладення договору іпотеки згода органу опіки та піклування Дзержинського району м. Харкова не надавалася.

На час укладення вказаного договору іпотеки від 8 червня 2006 року у зазначеній квартирі були зареєстровані та фактично проживали малолітні ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Діти проживали у квартирі разом з батьками: ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з 12 липня 2000 року.

26 грудня 2007 року між ОСОБА_6 та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк») укладено кредитний договір. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 26 грудня 2007 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено договір поруки. На момент укладення кредитного договору фіксована відсоткова ставка по кредиту становила 5,99 %. Проте 26 грудня 2007 року ОСОБА_6 уклав із ЗАТ «ОТП Банк» додатковий договір, відповідно до якого відсоткова ставка по кредиту була підвищена до 13,49 % без її погодження. Таким чином, просила позов задовольнити.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 7 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2015 року, позов ОСОБА_4 залишено без задоволення.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відсутні підстави для визнання спірних договорів іпотеки та поруки недійсними. Погодившись виступати поручителем по кредитному договору ОСОБА_6 на умовах плаваючої процентної ставки, позивач висловила свою згоду на корегування плаваючої процентної ставки, що відповідає нормам ст. 1056-1 ЦК України. Крім того, правильним є висновок про те, що ні позивач, ні її малолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не є власниками спірної квартири або її частки, проживають у цій квартирі як наймачі житлового приміщення, а тому при укладенні ОСОБА_7 іпотечного договору згоди органу опіки та піклування не вимагалось.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик