УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКолодійчука В.М.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В.,Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення 12 673 грн 36 коп. заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами у справі 20 грудня 2010 року. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн 60 коп.

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтувало тим, що 20 грудня 2010 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір за умовами якого ОСОБА_6 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_6 належним чином кредитних зобов'язань не виконує, станом на 05 березня 2015 року існує кредитна заборгованість у розмірі 12 673 грн 36 коп., з яких: 8 076 грн 58 коп. - заборгованість за кредитом; 3 017 грн 10 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 500 грн - заборгованість по пені та комісії; 500 грн - штраф (фіксована частина); 579 грн 68 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд задовольнити позов у обраний ним спосіб.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи у справі судове рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що позивачем не доведено підстав позову, а саме наявності укладеного між сторонами договору, та того, що відповідач отримувала у банку кредит.

З такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 10 ЦПК України.

На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

На підтвердження існування між сторонами кредитних зобов'язань та підставності заявленого позову банком надано заповнену та підписану відповідачем ОСОБА_6 20 грудня 2010 року Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Зі змісту такої Анкети-заяви (а. с. 7) вбачається, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Також, зі змісту Анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_6 виявила бажання отримати послугу банка у вигляді отримання кредитного ліміту за платіжною карткою Кредитка «Універсальна»/Gold - 1 тис. грн.

Також, позивачем надано розрахунок кредитної заборгованості відповідача, роздруківку з інтернет ресурсу про Тарифи банку, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг затверджених 06 березня 2010 року, які є невід'ємною частиною кредитного договору, надано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_6

У матеріалах справи відсутні подані відповідачем докази на спростування обставин, пов'язаних з укладенням договору між сторонами, розміру нарахованої позивачем кредитної заборгованості та підставності вимог щодо її стягнення. Жодного заперечення на позов відповідачем ОСОБА_6 не заявлено.

Зазначаючи про те, що позивачем не доведено факту укладення між сторонами кредитного договору, суд першої інстанції не врахував, що обов'язок по доведенню таких обставин покладається на сторони. При цьому, банк повинен довести факт укладення кредитного договору і наявність заборгованості, а клієнт банку має спростувати доводи банку та довести протилежне. Неможливість спростування/доведення останнім цих обставин не звільняє його від відповідальності за неналежне виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

На порушення вищевказаних норм процесуального та матеріального права суд першої інстанції не дотримався принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства при розгляді справи, не звернув уваги на те, що обставини та докази, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, а саме докази на підтвердження укладення кредитного договору між сторонами у справі в розумінні ст. 1054 ЦК України, докази на підтвердження розміру кредитної заборгованості, тощо, жодним чином не спростовано відповідачем у справі.

Відтак, суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про недоведеність позову і такі висновки суду ґрунтуються на припущеннях, що суперечить ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Крім того, зі змісту рішення суду першої інстанції вбачається, що суд при розгляді справи встановив, що 20 грудня 2010 року ОСОБА_6 підписана Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Дана заява на отримання банківських послуг - кредитної картки. В заяві міститься інформація про те, що ОСОБА_6 ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, та погодилася з ними. ОСОБА_6 висловила свою згоду з тим, що дана заява разом з вказаними вище Умовами, Правилами та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (в даному випадку кредитний договір).

Разом з тим, встановивши такі обставини, суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення дійшов до протилежних висновків, що позивачем не доведено наявності укладеного між сторонами договору. Наведене свідчить про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам ст. 215 ЦПК України, оскільки встановлені судом обставини суперечать висновкам суду щодо предмета та підстав позову.

За таких обставин, вважати рішення районного суду законним і обґрунтованим не можна.

У порушення вимог ст. 303 ЦПК України, недоліки, допущені судом першої інстанції, апеляційним судом не виправлено та ухвалено передчасне судове рішення про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій визнати законними і обґрунтованими не можна, вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук
Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова І.М. Фаловська