АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/5243/16 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Довгаль А.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Котлярової М.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис» на заочне рішення Київського районного суду м.Харкова від 09 жовтня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «акціонерний комерційний банк «Базис» про стягнення коштів та моральної шкоди, -

встановила:

У серпні 2012 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 25.01.2011 р. між ним та ПАТ «АКБ «Базис» було укладено Договір банківського рахунку № 43429, відповідно до якого банк відкриває позивачу мультівалютний рахунок №0020 та здійснює його розрахунково-касове обслуговування. Також 25.01.2011 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу №2/4 з видачею депозитного сертифікату. На виконання взятих на себе зобовязань. Відповідно до договору, позивач надав усі необхідні документи та у день підписання договору вніс суми вкладу на рахунок №0121 і на рахунок 0120 по 3 000 доларів США на кожний, що підтверджується квитанціями № а6465 та № а6450 від 25.01.2011 р. В свою чергу, відповідач на виконання п.11 Договору банківського вкладу №2/4 видав два Ощадних сертифіката на предявника - №001845 та № 001846 від 25.01.2011 року, кожен на суму по 3000 доларів США, строк обігу яких встановлено з 25.01.2011 р. по 25.07.2012 р. По закінченні строку дії договорів та сертифікатів позивач звернувся із заявою до відповідача про повернення банківського вкладу, однак відповідач, не зважаючи на закінчення строку дії Договору та обовязок щодо повернення банківського вкладу, не перерахував грошові кошти на вказаний ним рахунок. Вважає, що через несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобовязань, він повинен виплатити йому суму боргу з урахуванням встановлених відсотків, 3% річних від простроченої суми. Крім того, у звязку з порушенням відповідачем умов договору, він вважає що йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 10.000 грн. та просив стягнути на його користь з відповідача.

Усього просив стягнути з ПАТ «АКБ «Базис» на його користь згідно договору 6957,46 доларів США, а також 3% річних у сумі 17,06 доларів США та суму моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2012 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПАТ «АКБ «Базис» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 56 563, 89 грн. Стягнуто з ПАТ «АКБ «Базис» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та суму судового збору у розмірі 321,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «АКБ «Базис» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що постановою Правління Національного банку України від 20.04.2012 р. № 168 в ПАТ «АКБ «Базис » призначена тимчасова адміністрація строком на шість місяців з 23.04.2012 р. до 23.10.2012 р. та введено повний мораторій на задоволення вимог кредиторів. Постановою Правління Національного банку України № 357 від 23.08.2012 «Про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора ПАТ «Акціонерний комерційний банк «БАЗИС» з 28.08.2012 відкликано банківську ліцензію, ініційовано процедуру ліквідації та призначено ліквідатора ПАТ «АКБ «Базис». Відповідно до ст. 91 Закону України № 2121-ІН від 07.12.2000 «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, що діяла на 28.08.2012 р.), банківська діяльність ПАТ «Акціонерний комерційний банк «БАЗИС» станом на 28 серпня 2012 року завершена, і банківські операції не проводяться. ОСОБА_1 не звертався до ліквідатора ПАТ «АКБ «Базис» з вимогою про визнання кредиторських вимог. Суд першої інстанції, безпідставно було задоволено вимогу позивача про стягнення 3% річних, оскільки ПАТ «АКБ «Базис» не отримував та не користувався грошовими коштами, за які нараховані суми 3 % річних та інфляційні витрати. Стягуючи з відповідача на користь позивача моральну шкоду, суд першої інстанції не врахував, що вина ПАТ «АКБ «БАЗИС» щодо не повернення банківського вкладу відсутня. Умовами укладеного між сторонами договору банківського вкладу не передбачено виплат відшкодування моральної шкоди.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

По справі встановлено, що 25.01.2011 р. між ОСОБА_1 та ПАТ «АКБ «Базис» було укладено Договір банківського рахунку № 43429 ( далі за змістом договір), відповідно до якого банк відкриває позивачу мультівалютний рахунок №0020 та здійснює його розрахунково-касове обслуговування. Також 25.01.2011 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу №2/4 з видачею депозитного сертифікату та договір банківського вкладу №2/4 з видачею депозитного сертифікату.

Виконуючи умови п.1.1. Договору банківського вкладу №2/4 від 25.01.2011 р., у день підписання договору, позивач ОСОБА_1 вніс суми вкладів на рахунок №0121 і на рахунок 0120 по 3 000 доларів США на кожний, що підтверджується квитанціями № а6465 та № а6450 від 25.01.2012 р. /а.с. 13-14/.

25.01.2011р. відповідач ПАТ «АКБ «Базис» зі свого боку, на виконання п.1.1. вищевказаного договору банківського вкладу видав позивачу два Ощадних сертифікати на предявника - №001845 та № 001846 від 25.01.2011 року, кожен на суму по 3000 доларів США, строк обігу яких встановлено з 25.01.2011 р. по 25.07.2012 р./а.с. 12/.

Згідно до п. 2.3.4, 5.1, Договору, банк зобовязується виконувати умови договору, повернути суму вкладу та нарахованих процентів відповідно до умов договору та забезпечити повернення вкладу і належних по ньому процентів усім своїм майном.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вклад позивачеві в установлений договором строк повернуто не було, правовими наслідками чого згідно з положеннями статей 1061, 625 ЦК України є стягнення на його користь суми вкладу, та 3% річних за порушення виконання зобов'язань за той же час.

Стосовно стягнення з ПАТ «АКБ «Базис» суми заподіяної моральної шкоди, суд першої інстанції, виходив з положень ст.ст. 611, 1167 ЦК України.

Проте з висновками суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди повністю погодитися не можна.

Пунктом 2.3.6 договору передбачено обовязки відповідача повернути депозит у терміни, передбачені договором, тобто до 25.07.2012 року.

З матеріалів справи вбачається, що після закінчення строку дії договорів, ОСОБА_1 звернувся до відповідача, відповідно до умов договору із заявами про повернення вкладу. Але вклад ПАТ «АКБ «Базис» не повернутий, чим відповідачем порушені взяті на себе зобовязання по договору. На час звернення з заявами банк працював у звичайному порядку, тому, відповідно, мав змогу виконати умови договору.

Відповідно до положень ст. ст. 525-526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення по закінченню строку договору. Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було враховано, що 20.04.2012 року ПАТ «АКБ «Базис» була призначене тимчасова адміністрація на шість місяців та введено повний мораторій на задоволення вимог кредиторів, а постановою Правління Національного банку України № 357 від 23.08.2012 «Про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора ПАТ «Акціонерний комерційний банк «БАЗИС» з 28.08.2012 відкликано банківську ліцензію, ініційовано процедуру ліквідації та призначено ліквідатора ПАТ «АКБ «Базис», не свідчать про необґрунтованість позову.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 серпня 2014 року № 826/2238/13а, яка залишена без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року та Вищого адміністративного суду України від 24 грудня 2014 року, постанову Правління Національного банку України № 357 від 23 серпня 2013 року було визнано протиправною та скасовано.

Таким чином, позивач звернулась до відповідача із заявою про повернення вкладу 26.07.2012 р. після спливу строку договору та на стадії коли ПАТ «АКБ «Базис» не було ліквідовано і повинно було виконати умови договору щодо повернення банківських вкладів ОСОБА_1

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач зобов'язаний повернути позивачу банківський внесок, оскільки видача коштів за розпорядженням клієнта є обов'язком банку, встановленим ЦК України та умовами Договору.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особи неправомірним рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

На підставі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України).

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний звязок між протиправною дією та негативним наслідками.

Вимогами ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до не вірного висновку про стягнення з ПАТ «АКБ «Базис» моральної шкоди на користь ОСОБА_1 через те, що продовж 18 місяців позивач не мав можливості отримати свої власні гроші від відповідача, що стало причиною погіршення його стану здоровя в чому і виражено заподіяння йому моральної шкоди. Матеріали справи не містять належних доказів причино наслідкового звязку погіршення стану здоровя позивача через протиправні дії відповідача. Погіршення стану здоровя може мати місце з різних причин, тому позивач мав надати відповідні докази, що саме з вини відповідача погіршився стан його здоровя.

Відповідно, суд першої інстанції дійшов до не правильного висновку щодо відшкодування на користь позивача моральної шкоди.

Посилання в апеляційній скарзі на неправомірне стягнення з відповідача 3% річних, коштів у звязку з інфляцією не ґрунтуються з вимогами чиного законодавства та договорі. Відповідач не виконав взяті на себе зобовязання по поверненню у визначений умовами договору термін грошових коштів, тому суд правильно задовольнив позов в цій частині.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПАТ «АКБ « Базис» підлягає частковому задоволенню. Висновки суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди не відповідають обставинам справи, рішення суду в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди. В іншій частині рішення суду належить залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис» задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м.Харкова від 09 жовтня 2012 року в частині стягнення 10,000 грн. моральної шкоди скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Київського районного суду м.Харкова від 09 жовтня 2012 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис» залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді