Справа № 344/9980/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1590/2016
Головуючий у 1 інстанції Польська М.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Пнівчук О.В, ОСОБА_2

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа орган опіки і піклування м.Івано-Франківська, про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання та реєстрації, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 05 серпня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що з 2008 року вона проживала з відповідачем ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу. 04.05.2009 року у сторін народився син ОСОБА_6. Спільне життя з відповідачем не склалося, що призвело до припинення відносин.

На даний час дитина перебуває у ОСОБА_4 (матері відповідача ОСОБА_5І.), так як батько дитини без відома і згоди матері забрав сина.

Відносини з відповідачами є напруженими. ОСОБА_3 зазначила, що батько і бабуся перешкоджають їй у спілкуванні з дитиною та відмовляються повернути їй сина.

Посилаючись на вказані обставини а також на положення ст.ст.151,153,157-160,163 СК України, ОСОБА_3 просила суд відібрати її сина ОСОБА_6, який незаконно утримується ОСОБА_4 за місцем її проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 та повернути матері ОСОБА_3 за місцем попереднього проживання та реєстрації по вул. Стуса, 15/44 в м.Івано-Франківську. Також позивач просила стягнути на її користь судові витрати по справі з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 серпня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково (том-1, а.с.44-45).

Вирішено відібрати ОСОБА_6 від ОСОБА_4 та повернути матері ОСОБА_3 ІриніЯремівні за місцем попереднього проживання та реєстрації дитини. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 243 грн.60 коп. судового збору.В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_4 на рішення суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права.

Апелянт вказала, що фактично від народження вихованням та утриманням дитини займається батько ОСОБА_5 Вона як бабуся, допомагала і допомагає синові, оскільки вони проживають за однією адресою по вул. Івана Павла ІІ (Будівельників), 22/99. Дитини в позивача вона не відбирала і їй не зрозуміло, чому позов заявлено до неї.

Просить звернути увагу на те, що мати хлопчика належним чином не піклується про дитину, а тому повернення ОСОБА_6 за місцем проживання матері створить реальну небезпеку для його життя і здоровя.

Крім того, судом не враховано, що дитина фактично проживає зі своїм батьком у тій же квартирі, де проживає бабуся - ОСОБА_4 і виконати рішення суду буде неможливо.

З наведених підстав апелянт просила скасувати рішення Івано-Франківського міського суду від 05 серпня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Справа направлена на новий апеляційний розгляд згідно Ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08.06.2016 року.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт та її представник вимоги скарги підтримали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 скаргу підтримав, просив задоволити.

Позивач апеляційну скаргу не визнала, просила відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що з 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали спільно без реєстрації шлюбу.

04.05.2009 року у сторін народився син ОСОБА_7, який зареєстрований за адресою вул. Стуса, 15/44 в м.Івано-Франківську (том-1, а.с.4-5,7).

На час розгляду спору ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживають окремо.

Спір між ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виник з приводу неправомірного, на думку позивача, переміщення та утримання відповідачем малолітнього ОСОБА_6 за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Івана Павла ІІ, 22/99 (колишня Будівельників).

Зокрема з Висновку УМВС України в Івано-Франківській області від 14.08.2015 року про результат службової перевірки за зверненням ОСОБА_3 вбачається, що 23.01.2015 року вона спільно зі своїм сином ОСОБА_7 знаходились по місцю проживання. Близько 17.00 год. цього ж дня до них у квартиру прийшов ОСОБА_5, який пішов гратися із ОСОБА_6, а вона пішла до спальні відпочивати. Через деякий час вона прокинулася, так як почула, що відчинилися вхідні двері. Вийшовши в коридор, вона побачила ОСОБА_5 без її сина ОСОБА_7. Зі слів ОСОБА_5, він віддав дитину до своєї матері ОСОБА_4, бо йому буде краще жити там (том-2, а.с.170-181).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що малолітня дитина ОСОБА_6 проживав та був зареєстрований з мамою, тому згода щодо його місця проживання була досягнута між батьками до моменту викрадення. Відтак вимоги позивача щодо відібрання дитини від бабусі ОСОБА_4, яка утримує її всупереч волі і згоди матері , з якою хлопчик проживав та повернення матері, виходячи з положень ст.ст. 155,157,160,162,163 СК України є обгрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, наведеним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно положень ст.162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Згідно ст.163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Тобто за змістом наведених норм, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків змінить її місце проживання, суд має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Відповідно, доведенню підлягає обставина зміни певною особою місця проживання дитини без згоди одного з батьків, з яким вона проживала та її утримання.

ОСОБА_3 визначила відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4, проте вимогу про відібрання сина ОСОБА_7 та повернення його за місцем реєстрації та проживання заклала до - ОСОБА_4

В її обґрунтування ОСОБА_3 констатувала, що батько дитини ОСОБА_5 без її згоди та відома забрав у неї сина ОСОБА_7 та змінив його місце проживання, поселивши у матері (бабусі дитини) ОСОБА_4 за адресою - м.Івано-Франківськ, вул.Івана Павла ІІ, 22/99 (вул.Будівельників). За цією адресою бабуся неправомірно утримує дитину.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 пояснила, що не заявляла позовної вимоги про відібрання дитини до ОСОБА_5, оскільки він не проживає разом з дитиною (за адресою вул. Івана Павла ІІ, 22/99 в м.Івано-Франківську), а має іншу сімю та мешкає з нею окремо від своєї матері ОСОБА_4

Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження такої обставини ОСОБА_3 суду не представила.

Натомість матеріали справи вказують на те, що малолітня дитина ОСОБА_6 на час розгляду судом спору проживає разом з його батьком ОСОБА_5 за однією адресою вул. Івана Павла ІІ, 22/99 (попередньо Будівельників) в м.Івано-Франківську з бабусею ОСОБА_4 зокрема.

У позовній заяві ОСОБА_3 вказала адресу проживання відповідача ОСОБА_5 вул. Будівельників, 22/99 в м.Івано-Франківську.

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження Івано-Франківського МВ УМВС України від 17.09.2015 року, в ході досудового розслідування встановлено, що малолітній ОСОБА_6 проживає спільно з батьком ОСОБА_5 та бабусею ОСОБА_4 ОСОБА_5 без згоди матері дитини ОСОБА_3 особисто забрав дитину з попереднього місця проживання та відповідно до закону останній не позбавлений батьківських прав (том-2, а.с.129-131).

Також згідно листа Івано-Франківського відділу поліції №498, малолітній ОСОБА_6, житель ІНФОРМАЦІЯ_2, знаходиться за місцем проживання батька за вищевказаною адресою (том-2, а.с.166).

За даними довідки КП «Єдиний розрахунковий центр» № 02-02/8845 від 05.11.2015 року ОСОБА_5 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (том-2, а.с.102).

08.04.2016 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франкіфвської міської ради надано Висновок №241 про визначення місця проживання ОСОБА_6 з матір»ю ОСОБА_3

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31.10.2016 року залишено без змін рішення Івано-Франківського міського суду від 14.06.2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та встановлення порядку участі матері у спілкуванні з дитиною (справа №344/8004/15-ц, провадження №22-ц/779/1618/2016).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.06.2016 року задоволено первісний позов ОСОБА_3, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, разом з матір'ю ОСОБА_3. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та встановлення порядку участі матері у спілкуванні з дитиною відмовлено.

Водночас при вирішенні спору щодо визначення місця проживання ОСОБА_6 судом встановлена обставина, що ОСОБА_5 зареєстрований та проживає в трикімнатній квартирі № 99 по вул. Будівельників (тепер ОСОБА_8 Павла ІІ), 22 в м. Івано-Франківську разом з дружиною, їхньою малолітньою дитиною, батьком та матірю. Як встановлено судом та не заперечується стороною відповідача, з кінця січня 2015 року малолітній ОСОБА_6 проживає там же (а.с. 9 в т. 3 - справи № 344/8004/15-ц, провадження № 22-ц/779/1618/2016).

Відповідно до ст.ст.10,59,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

ОСОБА_3 за змістом позову вказує на обставину щодо зміни місця проживання сина без її згоди - ОСОБА_5, тоді як з вимогою про відібрання дитини звертається до ОСОБА_4 доводячи фактичне проживання ОСОБА_5 за іншою адресою. Натомість доказами така обставина не підтверджена, а підстави відібрання дитини в ОСОБА_4 в розумінні норми ст.162 СКУ не наведені. Зокрема ті, що вказують на неправомірну зміну саме нею місця проживання дитини без згоди матері та неправомірне її утримання. Тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позову з підстав наведених позивачем.

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Як розяснив Пленум ВСУ у п.3 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року N 14 , відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Зважаючи на встановлені апеляційною інстанцією обставини, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення, що призвело до неправильного вирішення справи, не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313,314,316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 серпня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа орган опіки і піклування м.Івано-Франківська, про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання та реєстрації відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Пнівчук О.В.

ОСОБА_2