Справа № 500/1708/16-ц
Провадження № 2/500/1701/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2016 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі : головуючого судді Грубіян Л.І.,

при секретарі Івановій Л.П.,

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізмаїльський елеватор» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 з 16.07.2008 року працювала оператором в ТОВ «Дунайзерноекспорт», 11.06.2013р. наказом № 7, переведена в ТОВ «Ізмаїльський елеватор» також на посаду оператора технологічних установок.

Наказом № 62 від 09.03.2016 року була звільнена за ст.40п.4 КЗпП України за прогул без поважних причин..

ОСОБА_1, звернулася з позовом до суду та просить скасувати наказ № 62 від 09.03.2016 року, зобовязати керівництво ТОВ «Ізмаїльський елеватор» поновити її на посаді оператора, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Підтримуючи позов Семенюк пояснила, що майже 8 років працювала на елеваторі. На підприємстві ведеться табель обліку робочого часу, відповідно до діючого законодавства, згідно цього табелю нараховується заробітна плата. Офіційно адміністрацією не фіксується та не оплачується робота в надурочний час, ця робота фіксується в журналі, що заповнює змінний майстер та відповідальні оператори, що працюють позмінно, а потім по необхідності надаються відгули інколи офіційно коли напишеш заяву і видається наказ, а в основному за погодженням зі старшим майстром не офіційно.

09.02.16р. находячись на роботі, оскільки не було старшого майстра ОСОБА_2Х.(у відпустці), вона сповістила майстра ОСОБА_3, що їй необхідно взяти відгул, для відвідування дитячої поліклініки для обстеження дитини та отримання довідки, що дитина може відвідувати дитячий сад після карантину.

10.02.16р. вона на роботу не вийшла впевнившись що майстер ОСОБА_4 написав в журналі «відгул». В подальшому вона працювала, а 15.02.16р. коли з відпустки вийшов старший майстер ОСОБА_2 і закривав робочі табеля за першу половину лютого, вона йому сповістила, що 10.02 брала відгул, писати заяву їй не запропонували. 22.02.16р. з неї потребували пояснення з приводу невиходу на роботу, так як старший майстер ОСОБА_2Х написав докладну.

Не оспорюючи, що дійсно 10.02.16р. не була на роботі, звернулась до суду з позовом про поновлення на роботі і просить врахувати, що раніше вона не порушувала трудову дисципліну, дисциплінарних стягнень не мала, на її утримані малолітня дитина, інших годувальників в сімї немає.

Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що 10.02.16р. позивачка на роботу не вийшла і була відсутня 8 годин. За цим фактом проведено службове розслідування про що 24.02.16р. складено акт та відібрано письмові пояснення.

Наказам №62 від 09.03.2016 року за згодою представника працівників підприємства ОСОБА_5 до позивачки було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч. 1 ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Під порушенням трудової дисципліни слід розуміти винне протиправне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов'язків. Вина, як одна з ознак порушення трудової дисципліни, є цілком необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до положень ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці, та не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про відпустки» за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Судом встановлено, що з боку позивача дійсно мало місце використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом відгулу 10 лютого 2016 року, змінний майстер ОСОБА_4, якого повідомила ОСОБА_1 про відгул, не є уповноваженою особою для прийняття відповідних рішень.

Відповідач при винесенні наказу про звільнення позивачки, виконуючи свої посадові обов'язки, діяв в межах своїх передбачених повноважень.

Факт, що у позивачки була поважна причина для прохання надання їй відгулу, підтверджено матеріалами справи (була на прийомі в лікаря дитячої поліклініки, де обстежили дитину та надали довідку для дитячого садку).

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник, або уповноважений ним орган повинен затребувати від порушника трудової дисципліни письмового пояснення, таку пояснювальну написала Семенюк, вказавши причину відвідування з дитиною поліклініки.

При обрані дисциплінарного стягнення в тому числі і звільнення за ст..40 п.4 КЗпП України необхідно дотримуватись вимог передбачених с. 149 КЗпП, згідно яким власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. З матеріалів справи не вбачається, що позивачка раніше притягувалась до дисциплінарної чи будь-якої відповідальності.

Суд вважає, що день відгулу був використаний з порушенням чинного законодавства, але причину відсутності на роботі поважною (відвідування дитячої поліклініки, матір одиначка, раніше не притягувалась до відповідальності), тому за перше порушення адміністрація прийняла надто сурове стягнення, в виді звільнення з роботи, тому суд вважає можливим поновити ОСОБА_1 на роботі. У відповідності до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 рок № 100.

Виходячи зі змісту постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»від 08 лютого 1995 року № 100 (зі змінами та доповненнями) у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку у звязку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні повні два календарні місяці роботи.

Згідно із ч.2,п.8 ч.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р .нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, що передували звільненню, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

З матеріалів справи вбачається, що повні два місяці, що передували звільненню являються січень і лютий 2016 року заробітна плата позивача становила: січень 2647,27грн. лютий 3720,64 грн., на місяць його дохід у цей період становив 6367,91 грн.(2647,27+3720,64).

Середньоденна заробітна плата позивача склала 159грн.19 коп. (6367,91:40 робочих днів: січень, лютий 2016р.), середньомісячна заробітна плата 3183,95грн.( 6367,91:2).

З дня звільнення по день ухвалення рішення було в 2016 році 172 робочих дня, які включаються у розрахунок при визначені розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу з 09 березня.2016 року по 15 листопада 2016р. мав складати 27380грн.68коп. (172 р. д. х 159грн. 19коп.).

Таким чином, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 27380грн.68коп. при цьому, відповідач має нарахувати і утримати із зазначеної суми прибутковій податок та інші обовязкові платежі (п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 217 ЦПК України, ст.ст. 42, 232 - 235 КЗпП України, -

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізмаїльський елеватор» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - задовольнити .

Скасувати наказ № 62 від 09 березня 2016року про звільнення ОСОБА_1 за ст.40п.4 КЗпП України (прогул без поважних причин).

Поновити ОСОБА_1 на посаді оператора старого елеватора НИЗ

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізмаїльський елеватор» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 27380грн.68коп. з утриманням з вказаної суми всіх обовязкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізмаїльський елеватор» на користь держави судовий збір в сумі 551грн. 20 коп.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 3183,95грн. піддати негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_6