Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування Васильківської міської ради Київської області, орган опіки та піклування Васильківської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 16 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, на обґрунтування якого зазначав, що 09 серпня 1997 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого вони мають доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2013 року шлюб між ними розірвано. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2013 року місце проживання дитини було визначено з матір'ю. 19 листопада 2013 року працівники міліції разом з медичною службою вилучали дитину від п'яної матері з подальшим направленням дитини в дитячу ЦРЛ. На відповідача неодноразово складались акти про адміністративні правопорушення - неналежне виховання та догляд за дитиною. Відповідач є інвалідом другої групи та потребує стороннього догляду, ніде не працює, не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями, аліменти на утримання дитини витрачає на придбання спиртних напоїв, за собою та дитиною не слідкує, вихованням дитини не займається, житлові умови відповідача у незадовільному стані.

Просив суд визначити місце проживання дитини з ним, врахувавши, що він має роботу, самостійний та стабільний дохід, постійне місце проживання, спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, добре відноситься до своєї доньки та може забезпечити всі необхідні умови для спільного проживання з дитиною.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 16 квітня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Встановлено, що 09 серпня 1997 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого вони мають доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2013 року шлюб між ними розірвано.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2013 року місце проживання дитини було визначено з матір'ю.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини,ратифікованоюпостановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року ( далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року,малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір'ю, крім тих випадків, коли є виключні обставини.

За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно зі ст. ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Задовольняючи позов та визначаючи місце проживання дитини з батьком, апеляційний суд виходив із того, що відповідач зловживає спиртними напоями, своєю поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Суд з'ясував обставини справи із дотриманням вимог ст. ст. 60, 214 ЦПК України, надав належну оцінку зібраним у справі доказам у відповідності зі ст. 212 ЦПК України та мотивував висновки щодо проживання доньки із батьком на підставі встановлених виключних обставин, які передбачені принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, з урахуванням найкращого забезпечення інтересів дитини.

На спростування наявних у справі доказів, які були підставою для ухвалення апеляційним судом рішення про задоволення позову, відповідачкою інших доказів не надано.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко