Справа № 490/7026/16-ц
н/п 2/490/2715/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Головацькому О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просив стягнути солідарно з них заборгованість станом на 06.06.2016 року за договором про надання кредиту № 640/886-К886 від 18.09.2008 року у розмірі 52 740,54 доларів США (еквівалент 1 318 622 грн. 78 коп.), посилаючись на невиконання відповідачами своїх зобовязань за Кредитним договором та Договором поруки.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала, свого представника до суду не направила.

Відповідач ОСОБА_2 до суду також не зявився. При цьому, від його представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

При цьому, надав також до суду письмові пояснення, в яких посилався на те, що на теперішній час на виконанні в органах ДВС перебуває виконавчий лист про стягнення з відповідачів заборгованості за виконавчим листом, виданим на виконання рішення третейського суду. У звязку з цим представник відповідача зазначав, що у випадку винесення рішення суду про задоволення позову, відбудеться подвійне стягнення заборгованості за одним Кредитним договором.

Крім того, надав також до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін на підставі наявних у матеріалах справи доказів, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Вивчивши доводи позову та письмових пояснень, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 18 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого за всіма правами та обовязками є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання кредиту № 640/886-К886, відповідно до умов якого відповідачці було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання одним траншем грошові кошти (кредит) у розмірі 24 514 дол. США зі сплатою 8,99 % річних.

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору, кредит надавався відповідачці для оплати придбаного автомобіля марки Mazda 3 1.6, 2008 р. в., білого кольору.

Пунктом 1.1.1 Кредитного договору було затверджено графік погашення заборгованості за кредитом, останній платіж - 278 дол. США мав бути сплачений відповідачкою до 17 вересня 2015 року.

Того ж дня між Банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 640/886-П886, відповідно до умов якого відповідач зобовязався перед Банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, в строки та в порядку, передбачених Кредитним договором та Договором відновлювальної кредитної лінії № № 640/886-К886/1.

Погашення заборгованості за Кредитним договором, відповідно до п. 2.5 Договору, здійснюється в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими відсотками; прострочена заборгованість за кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за кредитом; пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів; штраф.

Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору у разі прострочення відповідачкою строків сплати відсотків, визначених п. 2.4 Кредитного договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1 Кредитного договору, відповідачка сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період прострочення.

Відповідно до п. 3.2.3 Договору кредиту кредитор має право вимагати повернення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на 1 календарний місяць (п. 3.2.3.1 Кредитного договору), у звязку з чим відповідачка відповідно до п. 3.3.8 зобовязана протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення кредитора згідно з п. 3.2.3 Кредитного договору про невиконання вимог п. 3.2.3.1-3.2.3.6 Кредитного договору повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти з можливою неустойкою.

Банк свої зобовязання щодо надання кредиту виконав у повному обсязі, надавши позичальникові кредит у вищезазначеному розмірі та на умовах, передбачених Кредитним договором.

В той же час, відповідачі належним чином умови Кредитного договору та Договору поруки не виконували.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04 березня 2015 року (справа № 103/15) було задоволено позов Банку до відповідачів: стягнуто солідарно з відповідачів на користь Банку заборгованість за Кредитним договором станом на 25.11.2014 року у розмірі 591 703 грн. 99 коп., а також третейський збір.

02 вересня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист на виконання рішення третейського суду про стягнення заборгованості.

В той же час, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 року вказане рішення третейського суду було скасоване.

При цьому, на теперішній час виконавчий лист на примусове виконання рішення третейського суду таким, що не підлягає виконанню, не визнавався, та як вбачається із листа Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області від 21.09.2016 року, перебуває на виконанні.

Банк вважає, що його право порушене відповідачами, оскільки у них перед Банком станом на 06.06.2016 року виникла заборгованість за Кредитним договором у загальному розмірі 52 740,54 дол. США (еквівалент 1 318 622 грн. 78 коп.), з яких:

- 23 375,57 дол. США (еквівалент 584 437 грн. 68 коп.) заборгованість за кредитом;

- 13 899,05 дол. США (еквівалент 347 505 грн. 05 коп.) заборгованість за відсотками;

- 11 230,73 дол. США (еквівалент 280 791 грн. 52 коп.) пеня за несвоєчасне повернення кредиту;

- 4 235,19 дол. США (еквівалент 105 888 грн. 53 коп.) пеня за несвоєчасне повернення відсотків.

У звязку з цим Банк і звернувся до суду із даним позовом. В той же час, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Загальні положення щодо кредитних договорів передбачені Цивільним кодексом України. Так, згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (щодо договору позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Крім того, відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За своїм характером відносини, що виникли між сторонами, є зобовязальними правовідносинами. Так, відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Це тягне за собою передбачені законом або договором правові наслідки, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміну умов зобов'язання; сплату неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Враховуючи той факт, що відповідачі не виконали належним чином умови Кредитного договору та Договору поруки, у них перед Банком виникла заборгованість у вищезазначеному розмірі.

В той же час, позовні вимоги до ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, оскільки у спірних правовідносинах Банком було пропущено строк позовної давності до частини вимог.

Законодавцем встановлено строк, протягом якого позивач може використати судовий спосіб захисту свого порушеного права.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція була викладена Верховним Судом України за результатами розгляду справи № 6-154 цс15 та в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для врахування судами при розгляді справи.

Із матеріалів справи вбачається, що Банк звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості 30 червня 2016 року, про що свідчить відповідний штемпель на конверті, у звязку з чим суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог про стягнення основної заборгованості за тілом кредиту лише з липня 2013 року, що становить 8 550 дол. США (еквівалент 213 767 грн. 72 коп.).

У задоволенні ж решти позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту слід відмовити у звязку із пропуском Банком строків позовної давності.

Крім того, у звязку із пропуском Банком строку позовної давності відсотки за кредитом слід стягнути за період з липня 2013 року у розмірі 882,37 дол. США (еквівалент 22 061 грн. 08 коп.), у звязку з чим позовні вимоги в цій частині також підлягають частковому задоволенню.

В той же час, вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню у повному обсязі, у звязку з чим з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути 11 230,73 дол. США (еквівалент 280 791 грн. 52 коп.) пеню за несвоєчасне повернення кредиту; 4 235,19 дол. США (еквівалент 105 888 грн. 53 коп.) пеню за несвоєчасне повернення відсотків.

Крім того, на думку суду, у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 як поручителя за Кредитним договором слід відмовити у повному обсязі з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно з абз. 2 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Із матеріалів справи вбачається, що строк виконання зобовязання у повному обсязі настав 17 вересня 2015 року, у звязку з чим Банк мав право предявити вимоги до ОСОБА_2 як поручителя до 17 березня 2016 року включно.

В той же час, Банк не надав до суду жодних доказів, які б свідчили про предявлення ним вимог до поручителя протягом цього шестимісячного строку, а позов до суду було предявлено Банком лише 30 червня 2016 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що порука є припиненою в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України, у звязку з чим у задоволенні позову до ОСОБА_2 слід відмовити.

Посилання представника відповідача на те, що на теперішній час на виконанні в органах ДВС перебуває виконавчий лист про стягнення з відповідачів заборгованості за виконавчим листом, виданим на виконання рішення третейського суду, у звязку з чим у випадку винесення рішення суду про задоволення позову, відбудеться подвійне стягнення заборгованості за одним Кредитним договором, суд до уваги взяти не може, оскільки рішення третейського суду було скасоване, а відповідач не позбавлений права звернутися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

За такого, позовні вимоги є частково обґрунтованими, у звязку з чим з ОСОБА_1 на користь Банку слід стягнути заборгованість за договором про надання кредиту № 640/886-К886 від 18.09.2008 року у загальному розмірі 24 898,29 дол. США (еквівалент 622 508 грн. 85 коп.), з яких: 8 550 дол. США (еквівалент 213 767 грн. 72 коп.) заборгованість за кредитом; 882,37 дол. США (еквівалент 22 061 грн. 08 коп.) заборгованість за відсотками; 11 230,73 дол. США (еквівалент 280 791 грн. 52 коп.) пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 4 235,19 дол. США (еквівалент 105 888 грн. 53 коп.) пеня за несвоєчасне повернення відсотків.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 9 337 грн. 63 коп.

Керуючись ст. ст. 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту № 640/886-К886 від 18.09.2008 року в загальному розмірі 24 898,29 дол. США (еквівалент 622 508 грн. 85 коп.), з яких: 8 550 дол. США (еквівалент 213 767 грн. 72 коп.) заборгованість за кредитом; 882,37 дол. США (еквівалент 22 061 грн. 08 коп.) заборгованість за відсотками; 11 230,73 дол. США (еквівалент 280 791 грн. 52 коп.) пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 4 235,19 дол. США (еквівалент 105 888 грн. 53 коп.) пеня за несвоєчасне повернення відсотків.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі 9 337 грн. 63 коп.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН