Справа № 635/1810/16-ц
Провадження № 2/635/1222/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2015 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого суддi - ОСОБА_1

секретар судових засідань ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Харківського району Харківської області, третя особа: Четверта Харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,-

В с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/6 частину земельної ділянки, загальним розміром 3,9560 га. цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:007:0101, що розташована на території ОСОБА_4 сільської ради Харківського району Харківської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері - ОСОБА_5, яка померла 15 вересня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що на підставі розпорядження голови Харківської райдержадміністрації Ради народних депутатів від 24.04.2002 року за № 118 ОСОБА_6, яка є бабусею позивача, була передана у приватну власність вищевказана земельна ділянка. 19 вересня 2007 року бабуся померла, після її смерті залишилася спадщина, в тому числі у вигляді спірної земельної ділянки, 5/6 частин якої прийняла ОСОБА_3 за заповітом від 10 липня 2007 року за реєстровим № 256, а 1/6 частину - в порядку спадкування за законом прийняла мати позивача - ОСОБА_5, яка також 15 вересня 2014 року померла. За життя ОСОБА_5 12.09.2014 року склала заповіт, відповідно до якого належне їй все майно заповіла на користь позивача. У встановлений законом строк позивач звернулася до Четвертої ХДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері, однак у видачі свідоцтва про право власності на 1/6 частка земельної ділянки їй було відмовлено, оскільки правовстановлюючий документ на зазначену земельну ділянку відсутній, право власності у встановленому законом порядку не зареєстровано, у звязку з чим позивач звертається до суду.

Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Харківського району Харківської області у судове засідання не з'явився, суду надана заява за підписом голови ОСОБА_4 сільської ради Харківського району Харківської області ОСОБА_7, в якій він просить розглянути справу за його відсутності та не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи Четвертої Харківської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, суду надана заява за підписом завідувача Четвертої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, в якій вона просить розглянути справу за її відсутності.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХР №095120 від 30 квітня 2002 року, виданого на підставі розпорядження голови Харківської райдержадміністрації Ради народних депутатів №118 від 24 квітня 2002 року, ОСОБА_6 належить земельна ділянка площею 3,9560 га кадастровий номер :04:007:0101 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території ОСОБА_4 сільської ради КСП «Липці» Харківського району Харківської області.

19 вересня 2007 року ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №132080, виданим ОСОБА_4 сільською радою Харківського району Харківської області 21 вересня 2007 року.

Судом встановлено, що за життя, ОСОБА_6 склала заповіт від 10 липня 2007 року, за яким заповідала належну їй земельну ділянку площею 3,9560 га, розташовану на землях ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_3. 24 травня 2008 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на 5/6 частин спірної земельної ділянки, іншу 1/6 частину зазначеної земельної ділянки на підставі ст. 1241 ЦК України прийняла у спадщину донька померлої, мати позивача ОСОБА_5, отримавши 24 травня 2008 року свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області ОСОБА_9 та зареєстроване в реєстрі за №1-1279. Інші спадкоємці першої черги, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які є доньками померлої ОСОБА_6, відмовилися від прийняття спадщини після смерті останньої, про що надали в Першу державну нотаріальну контору Харківського району Харківської області відповідні заяви (зареєстровані в реєстрі відповідно за №2-130 від 09.02.2008 та №2-386 від 21.02.2008).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну.

Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України, в редакції, що діяв на час відкриття спадщини, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 125 ЗК України, в редакції, що діяв на час відкриття спадщини, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної

реєстрації.

Статтею 126 ЗК України в редакції, що діяв на час відкриття спадщини, передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного

користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, в ході судового розгляду судом встановлено, що мати позивача ОСОБА_5 у передбачений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, вчинила всі дії, необхідні для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, таким чином набула право власності на 1/6 частину спірної земельної ділянки, однак отримати державний акт на право власності на 1/6 частину земельної ділянки, розташованої на території ОСОБА_4 сільської ради Харківського району Харківської області, ОСОБА_5 не встигла, оскільки померла 15 вересня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ №456896, виданим Виконавчим комітетом ОСОБА_4 сільської ради Харківського району Харківської області 22 вересня 2014 року. Зазначені обставини підтверджуються листом Управління Держгеокадастру у Харківському районі Харківської області №29-20.06-0.5-998/2-15 від 04 грудня 2015 року зі змісту якого вбачається, що згідно Книг записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельної діялнки, договорів оренди землі правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності на імя ОСОБА_5 на вищевказану частину земельної ділянки не обліковуються.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 серпня 208 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Як розяснено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується в тому числі державним актом.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_5 набула право власності на 1/6 частину вищевказаної земельної ділянки у передбаченому на той час порядку (ст. 125 ЗК України), суд вважає, що зазначена частка земельної ділянка входить до складу спадщини.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_5 склала заповіт від 12 вересня 2014 року, зі змісту якого вбачається, що на випадок її смерті все належне їй на день смерті майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, вона заповідає ОСОБА_3. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету ОСОБА_4 сільської ради Харківського району Харківської області ОСОБА_12 та зареєстрований в реєстрі за №24.

Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Четвертої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 та листа Четвертої Харківської державної нотаріальної контори №1423/02-14 від 30 березня 2016 року, після смерті ОСОБА_5 була відкрита спадкова справа №932/2014. У встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк після смерті ОСОБА_5 її донька ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, яка складається в тому числі з 1/6 частини земельної ділянки розміром 3,9560 га кадастровий номер :04:007:0101, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території ОСОБА_4 сільської ради Харківського району Харківської області, інша донька померлої ОСОБА_14 надала до нотаріальної контори заяву від 20 травня 2015 року про те, що оскаржувати заповіт не бажає. 18 листопада 2015 року за реєстровими №№ 4-1496, 4-1498 Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на імя ОСОБА_3 на ? частику житлового будинку №3 по вул. Червоних Партизан в с. Веселе Харківського району Харківської області та на земельну ділянку площею 0,1003 га, що знаходиться на території ОСОБА_4 сільської ради Харківського району Харківської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:005:0159, у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/6 частку земельної ділянки з кадастровим номером :04:007:0101 позивачу відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на зазначену земельну ділянку, а також реєстрації права власності на неї за спадкодавцем.

Таким чином судом встановлено, що спадкоємець ОСОБА_14 на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5, померлої 15 вересня 2014 року, не претендує та не заперечує, проти прийняття її за заповітом позивачем, про що свідчить її письмова заява, інших спадкоємців немає, а тому позивач є єдиним спадкоємцем, яка у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, частково отримала спадщину, не отримала свідоцтво про право на спадщину у звязку з тим, що спадкодавцем не було оформлено належним чином право власності на зазначене спадкове майно.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61, 197, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Харківського району Харківської області, третя особа: Четверта Харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 1/6 частину земельної ділянки загальною площею 3,9560 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:007:0101, яка розташована на території ОСОБА_4 сільської ради Харківського району Харківської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, померлої 15 вересня 2014 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Т.В. Бобко