У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу легкового автомобіля, визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, стягнення грошової компенсації за частку в спільній сумісній власності подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про застосування наслідків недійсності правочинів та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання правочину дійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу легкового автомобіля, визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, стягнення грошової компенсації за частку в спільній сумісній власності подружжя.

На обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що вона з

ОСОБА_5 перебувала в зареєстрованому шлюбу з 14 червня 1997 року по

15 січня 2015 року, від якого мають неповнолітню дитину - ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивачка вказувала, що за час спільного проживання 18 грудня 2008 року вони з чоловіком придбали автомобіль «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_1, який був зареєстрований на ім'я ОСОБА_5 Проте після припинення шлюбних відносин їй стало відомо, що 23 травня 2014 року спірний автомобіль був перереєстрований на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 460758, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «СіДіЖі Трейд», на батька

ОСОБА_5 - ОСОБА_6, був виданий тимчасовий реєстраційний талон

НОМЕР_3, який 05 вересня 2014 року змінено на свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 на ім'я ОСОБА_6 Зазначала, що майно, придбане подружжям під час шлюбу, є їх спільним майном подружжя, а тому на підставі вищевказаного просила визнати за нею та за ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на автомобіль, стягнути з ОСОБА_5 на її користь в якості компенсації належної їй частки половину вартості спірного автомобіля.

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про застосування наслідків недійсності правочинів, посилаючись на те, що 23 травня 2015 року між ним та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу спірного автомобіля. ОСОБА_6 вважав, що договір купівлі-продажу повністю відповідає нормам ЦК України, а тому на підставі ст. ст. 202, 204, 207, 321, 328, 388 ЦК України просив застосувати правові наслідки недійсності правочину - договору купівлі-продажу спірного автомобіля та стягнути з відповідачки на його користь грошові кошти в сумі

65 тис. грн.

У травні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання правочину дійсним, обґрунтовуючи його тим, що укладаючи договір купівлі-продажу спірного автомобіля, він діяв з усної згоди ОСОБА_4, яка знала про його наміри укладати вказаний договір. Крім того, кошти, одержані ним за договором, були використані в інтересах сім'ї. На підставі ст. ст. 60, 65 СК України ОСОБА_5 просив визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля від 23 травня 2015 року, укладений між ним та ОСОБА_6

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від

02 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним правочин - договір купівлі-продажу легкового автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_1,

2008 року випуску, білого кольору, хетчбек-В, об'ємом двигуна 1 800 см. куб., кузов № НОМЕР_2, що оформлений довідкою-рахунком від

23 травня 2014 року № ВІА460758, що укладений між ОСОБА_5 та

ОСОБА_6 без застосування наслідків недійсності правочину.

Визнано автомобіль «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак

НОМЕР_1, 2008 року випуску, білого кольору, хетчбек-В, об'ємом двигуна

1 800 см. куб., кузов № НОМЕР_2, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію вартості

Ѕ частки автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак

НОМЕР_1, 2008 року випуску, що складає 107 550 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 про застосування наслідків недійсності правочину відмовлено внаслідок його недоведеності.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання правочину дійсним відмовлено внаслідок його недоведеності.

Скасовані з моменту вступу рішення в законну силу заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 січня 2015 року.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 27 січня 2016 року рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від

02 листопада 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у задоволенні їх позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні всіх позовів, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_4 задоволенню не підлягають, оскільки договір про відчуження рухомого майна, який не потребує нотаріального посвідчення та державної реєстрації, було укладено в період шлюбу між сторонами та з відома ОСОБА_4, то слід вважати, що договір укладено в інтересах сім'ї за взаємною згодою подружжя.

Такі висновки судів відповідають правовій позиції, викладеній у постановіВерховного Суду України від 08 квітня 2015 року №6-7цс15.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_5, апеляційний суд правильно виходив з того, що оскільки договір купівлі-продажу автомобіля в судовому порядку не визнаний недійсним, то підстави для задоволення зустрічних позовних вимог відсутні.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що апеляційним судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Т.Л.Ізмайлова

С.О. Карпенко

Г.І. Мостова