Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.2016 Справа №607/10723/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого-судді Стельмащука П.Я.

за участю секретаря Гудима Н.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Тернопільської області про захист честі, гідності, ділової репутації та визнання інформації недостовірною,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Прокуратури Тернопільської області про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, а саме просить визнати недостовірною інформацією негативну інформацію поширену прокурором Тернопільської області Перч В.О. про те, що позивачу «вдалося, точніше було намагання, обікрасти державу, громадян місцевих», зобовязавши відповідача здійснити спростування поширеної завідомо неправдивої інформації про позивача, як про фізичну особу, громадського діяча та підприємця, у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.09.2016р. прокурор Тернопільської області Перч В.О. під час публічного виступу в актовому залі Прокуратури Тернопільської області поширив інформацію про те, що позивачу «вдалося, точніше було намагання, обікрасти державу, громадян місцевих». На думку позивача, прокурор, який володіє юридичними знаннями та досвідом роботи в галузі права, публічно звинуватив позивача у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого статтею 185 Кримінального кодексу України. Дана інформація була поширена у присутності голови Тернопільської ОДА, керівників правоохоронних органів Тернопільської області, працівників прокуратури, представників засобів масової інформації, представників громадських організацій та громадськості. На переконання позивача, інформація про те, що він обікрав чи намагався обікрасти державу та громадян є завідомо недостовірною негативною інформацією про нього. Публічне поширення цієї інформації прокурором Перч В.О. порушило право позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації. Надав суду диск із записом вищезгаданого виступу прокурора.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та наданих суду усних поясненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, надав суду усні та письмові пояснення, суть яких зводиться до наступного. 19.09.2016р., під час спілкування в ході «круглого столу» прокурора Тернопільської області, голови Тернопільської ОДА та інших керівників правоохоронних та контролюючих органів з представниками засобів масової інформації, громадських обєднань, громадськості, у тому числі позивачем, у відповідь на інформацію позивача щодо неналежної роботи правоохоронних органів прокурором Тернопільської області Перчем В.О. сказано наступне: «… Я розумію, для чого Ви це робите. Ви хочете, щоб ми забрали свою апеляційну скаргу. То ми цього не зробимо, розумієте, ми не зробимо. Тому що кожен має жити по закону. У 2008 році Вам вдалося, точніше було намагання, обікрасти державу, громадян місцевих. Але фіскальна служба стала на захисті цих громадян. І на сьогоднішній день, в червні чи липні місяці Вищий адміністративний суд виніс рішення остаточне, що рішення, яке було винесене, дії, які були виконані фіскальною службою, вони абсолютно законні. І мільйон вісімсот тисяч гривень на 2008 рік, коли долар був по пять гривень, Ви повинні повернути державі…». Зазначена позивачем у позові цитата слів прокурора є лише фрагментом з його висловлювання. Аналіз повного висловлювання, на думку представника відповідача, вказує на те, що оскаржувана інформація є оціночним судженням автора, оскільки містить лише думки, переконання, оцінку певних фактів, які є вираженням субєктивної думки і поглядів на певні події, а тому немає підстав вважати, що дана інформація є недостовірною. Також представник відповідача заперечує те, що прокурор звинуватив позивача у вчиненні кримінального правопорушення (крадіжці), так як висловлювання стосувалось адміністративного спору між ТОВ «МЕЛВІС», співзасновником якого є позивач, і фіскальною службою щодо скасування податкового повідомлення-рішення. При цьому, представником відповідача також повідомлено, що на підставі перевірки ТОВ «МЕЛВІС» з питань дотримання вимог податкового законодавства, ДПІ у Гусятинському районі Тернопільської області 21.08.2008р. винесене податкове повідомлення-рішення, яким ТОВ «МЕЛВІС» визначено суму податкового зобовязання по податку на прибуток на загальну суму 1800000,00 грн. В ході розгляду адміністративного спору за позовом ТОВ «МЕЛВІС» до ДПІ у Гусятинському районі постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.06.2013р., залишеною в силі постановою Вищого адміністративного суду України від 08.06.2016р., відмовлено у позові про скасування вищевказаного повідомлення-рішення. І дана обставина підтверджує достовірність висловлювань прокурора. Окрім того, на думку представника відповідача, позивачем не доведено, яким чином висловлювання прокурора завдали шкоди особистим немайновим правам позивача, спричинили йому інші негативні наслідки, як фізичній особі, громадському діячу та підприємцю. Вказує на те, що відсутній юридичний склад правопорушення, який може бути підставою для задоволення позову. Просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

19.09.2016р. в актовому залі прокуратури Тернопільської області відбулось публічне спілкування прокурора Тернопільської області Перча В.О. (надалі прокурор), голови Тернопільської ОДА ОСОБА_3, начальника ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4, заступника начальника ГУ ДФС у Тернопільській області ОСОБА_5 з представниками засобів масової інформації, громадських обєднань, громадськості, серед яких був і позивач ОСОБА_1 Дана обставина визнається сторонами та підтверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також відеозаписом фрагменту цього спілкування.

Як вбачається із відеозапису, в ході діалогу позивача та прокурора на питання позивача про те, «…хто відповів за перешкоджання діяльності підприємств?...» прокурор сказав наступне: «…Я розумію, для чого Ви це робите. Ви хочете, щоб ми забрали свою апеляційну скаргу. То ми цього не зробимо, розумієте як, ми не зробимо. Тому що кожен має жити по закону. У 2008 році Вам вдалося, точніше було намагання, обікрасти державу, громадян місцевих. Але фіскальна служба стала на захисті цих громадян. І на сьогоднішній день, в червні чи липні місяці Вищий адміністративний суд виніс рішення остаточне, що рішення, яке було винесене, дії, які були виконані фіскальною службою, вони абсолютно законні. Розумієте, як. І мільйон вісімсот тисяч гривень на 2008 рік, коли долар був по пять гривень, розумієте як, Ви повинні повернути державі…». На питання позивача до прокурора «Чи це предмет сьогоднішньої розмови?» прокурор відповів: «Ні, це предмет сьогоднішньої організації Вами усього цього спілкування». І на подальше питання позивача: «Ви звинувачуєте мене в чомусь?» прокурор відповів «Да, я Вас ні в чому не звинувачую». Після чого голова Тернопільської ОДА ОСОБА_3 втрутився у цей діалог, запропонувавши позивачу подати офіційне звернення, а правоохоронному блоку, в свою чергу, оприлюднити запитувану інформацію.

Також судом встановлено, що постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.06.2013р. по справі №819/302/13-а відмовлено у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «МЕЛВІС» до Гусятинської міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Гусятинському районі №/0 від 21.05.2008р.

Позивач є співзасновником ТОВ «МЕЛВІС», і це ним підтверджено в судовому засіданні.

Тернопільським окружним адміністративним судом було встановлено, що ДПІ у Гусятинському районі проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТзОВ «МЕЛВІС» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2005 по 31.12.2007 року, висновки якої викладені в Акті №286/23-21135/93 від 13.05.2008 року. Перевіркою встановлено, що ТзОВ «МЕЛВІС» порушено п.п. 5.3.2 п. 5.2 ст. 5, п.п. 8.1.2 п. 8.1, 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток підприємства за 9 місяців 2007 року на суму 1000000,00 грн. На підставі акта перевірки ДПІ у Гусятинському районі прийняте податкове повідомлення-рішення №/0 від 21.05.2008р., яким ТзОВ «МЕЛВІС» визначено суму податкового зобовязання по податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1800000,00 грн., з яких 1000000,00 грн. становить основний платіж та 800000,00 грн. штрафна санкція.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2015р. задоволено апеляційну скаргу ТОВ «МЕЛВІС», постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.06.2013р. скасовано та задоволено вищевказаний позов. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Гусятинському районі №/0 від 21.05.2008р.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.06.2016р. задоволено касаційну скаргу Прокуратури Тернопільської області, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2015р. скасовано, постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.06.2013р. залишено в силі.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про необхідність відмовити у задоволенні позову з наступних мотивів.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом із тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 270 ЦК України вказано про те, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним.

Згідно статті 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Інформація, в розумінні статті 1 цього Закону це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Під достовірністю інформації розуміють властивість інформації, яка визначає ступінь обєктивного, точного відображення подій, фактів, що мали місце.

Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (надалі Постанова ПВСУ) роз'яснив, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Із відеозапису виступу прокурора, не вбачається відомостей про точні події чи факти.

Висловлювання прокурора про те, що позивачу «вдалося, точніше було намагання, обікрасти державу, громадян місцевих» не містить відомостей про конкретні обставини, коли вчинені, в чому полягають. Такі висловлювання це субєктивні судження особи, в яких вона викладає власну оцінку обставин.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ч. 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь.

В судовому засіданні із відеозапису та пояснень представника відповідача встановлено, що прокурор висловив своє судження про адміністративний спір між ТОВ «МЕЛВІС», співзасновником якого є позивач, та Гусятинською міжрайонною державною податковою інспекцією про скасування податкового повідомлення-рішення щодо податкового зобовязання ТОВ «МЕЛВІС» на суму 1800000,00 грн.

Право на наявність і можливість висловлювання власного судження, оцінки, думки, гарантоване. Це право, як зазначалося, закріплене і в статті 34 Конституції України. Оцінка є ставленням особи до певного явища або події, висловленням її поглядів та/або переконань. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначає, що вимогу доведення правдивості оціночного судження виконати неможливо, отже, ця вимога порушує свободу вираження думки як таку, а вона є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції (рішення від 29 травня 2005 року у справі «"Українська прес-група" проти України», рішення «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року.)

Твердження позивача про те, що поширена прокурором інформація не є оціночними судженнями, не заслуговують на увагу, оскільки з характеру цієї інформації, якій судом надано детальну оцінку, встановлено, що висловлювання прокурора містять не фактичні дані, а його критику, власні бачення, та надану ним оцінку дій позивача.

Окрім того, необґрунтованим є твердження позивача про те, що прокурор публічно звинуватив позивача у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого статтею 185 КК України, та як із відеозапису встановлено, що на питання позивача до прокурора: «Ви звинувачуєте мене в чомусь?», прокурор відповів «Да, я Вас ні в чому не звинувачую». Тобто прокурор публічно висловив свою позицію, що він позивача ні в чому не звинувачує.

Судом відхиляється посилання позивача на те, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного (презумпція добропорядності), тобто на ч. 3 статті 277 ЦК України, так як цю частину виключено із статті 277 ЦК України на підставі Закону №1170-VII від 27 березня 2014 року.

У пункті 15 Постанови ПВСУ йдеться про те, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

В судовому засіданні, шляхом повного перегляду наданого позивачем відеозапису та наданих представником відповідача копій судових рішень, встановлено, що інформація про результат розгляду судами адміністративного спору між ТОВ «МЕЛВІС», співзасновником якого є позивач, та Гусятинською міжрайонною державною податковою інспекцією про скасування податкового повідомлення-рішення щодо податкового зобовязання ТОВ «МЕЛВІС» на суму 1800000,00 грн. відповідає дійсності.

При цьому, аналізом усіх висловлювань прокурора, у тому числі заперечення ним звинувачення позивача у будь-чому, суд прийшов до переконання про відсутність доказів порушення особистих немайнових прав позивача.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч 4 статті 277 ЦК України, поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Так як рішення ухвалено не на користь позивача, судові витрати йому не відшкодовуються.

Виходячи з наведеного, відповідно до ст.ст. 3, 19, 28, 32, 34 Конституції України, ст.ст. 270, 277 Цивільного кодексу України, ст. 2, 5, 30 Закону України «Про інформацію», ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60-62, 88, 209, 212-215, 223, 294 Цивільно-процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Прокуратури Тернопільської області про захист честі, гідності, ділової репутації та визнання інформації недостовірною відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий ОСОБА_8