Справа № 336/5380/15-ц
Пр. № 2/336/70/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 лютого 2016 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами 21 березня 2011 року.

В позові зазначив, що відповідно до договору кредиту без номеру від 21.03.2011 року відповідач отримав кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитну картку на загальну суму 3800 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг», які є невідємною частиною договору між сторонами, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Оскільки відповідач виконував свої зобовязання неналежним чином, станом на 30 червня 2015 року у нього виникла заборгованість за договором в сумі 10248 грн. 90 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 3279 грн. 34 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 6005 грн. 33 коп., фіксованої частини штрафу в розмірі 500 грн., процентної складової штрафу в розмірі 464 грн. 23 коп. У звязку з порушенням позичальником прийнятих на себе зобовязань просить про стягнення з нього зазначеної суми, а також судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала вимоги позову, просить про його задоволення.

Відповідач і його представник проти задоволення позову заперечують.

В обґрунтування заперечень представник суду пояснила, що пунктом 2.1.1.12.4 «Умов та правил надання банківських послуг», які є складовою частиною договору між сторонами, передбачено, що у випадку виникнення прострочення виконання зобовязання строком повернення кредиту є двісті одинадцятий день з моменту виникнення заборгованості. І оскільки перше прострочення сплати кредиту сталося 26 червня 2011 року, коли відповідач не сплатив у повному обсязі місячний платіж на погашення заборгованості, що за домовленістю сторін становить 7 % заборгованості, строк повернення кредиту у повному обсязі настав 22 січня 2012 року. Звернувшись до суду з позовом про захист права 5 серпня 2015 року, позивач порушив встановлену законом давність подання позовів до суду і не посилається на поважність причин її пропуску.

У звязку з викладеним просять про відмову у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що 21 березня 2011 року сторони уклали договір кредиту без номеру у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3800 грн. зі сплатою 36 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В силу п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг», які є невідємною частиною договору між сторонами, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість позичальника за кредитом становить 3279 грн. 34 коп., за процентами 6005 грн. 33 коп., в тому числі несплачені проценти на поточну заборгованість 10 грн. 83 коп., несплачені проценти на прострочену заборгованість 5994 грн. 50 коп., заборгованість по судовим штрафам 964 грн. 23 коп., а в цілому заборгованість ОСОБА_1 обчислюється сумою в 10248 грн. 90 коп. (а. с. 4-5).

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк, а згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

За змістом ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється тривалістю в три роки, перебіг якого починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено судом, відповідно до умов кредитування сторони домовилися про прийняття кредитодавцем від позичальника щомісячних чергових платежів в розмірі 7 відсотків заборгованості, які утворюють загальне зобовязання, не пізніше двадцять пятого числа кожного місяця (а. с. 7).

Виходячи з викладеного, порушення права кредитодавця виникає з моменту недотримання позичальником строку погашення кожного чергового платежу, а початок давності для стягнення цих платежів слід обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного з цих зобовязань (наступного за днем чергового платежу дня).

Таким чином, у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення грошових коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

В силу ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обовязків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні.

Пунктом 2.1.1.12.4 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено, що у випадку виникнення прострочення виконання зобовязання строком повернення кредиту згідно із ст. 212 ЦК України є двісті одинадцятий день з моменту виникнення заборгованості.

Як випливає з наданого суду розрахунку заборгованості (а. с. 4), перше прострочення повернення заборгованості за кредитом відповідач допустив 25 червня 2011 року, коли на виконання зобовязань направив суму, меншу ніж 7 відсотків від наявної заборгованості (160 грн. на погашення при заборгованості в розмірі 2966 грн. 71 коп.), і це свідчить про те, що давність предявлення вимоги про стягнення несплаченої у встановлений термін суми починається з наступного за 25 червня 2011 року днем; а також про те, що строк повернення кредиту за домовленістю сторін змінюється і встановлюється на двісті одинадцятий день після прострочення.

Цей термін співпадає з 22 січня 2012 року.

Таким чином, давність звернення до суду з вимогою про повернення кредитних коштів в силу наведених положень цивільного закону про давність спливла 22 січня 2015 року.

Позивач звернувся до суду 5 серпня 2015 року, тобто з пропуском давності, не навівши доводів в обґрунтування поважності причин пропуску, а представник в судовому засіданні пояснила, що давність якщо і порушена, то це стосується не всіх складових заборгованості, яку треба стягувати за три останні роки, що передували зверненню до суду.

Суд не може погодитися з ґрунтовністю такої заяви, оскільки, на думку суду, строк предявлення вимог про повернення кредиту закінчився 22 січня 2015 року, і у відсутність поважних причин пропуску давності право в цій частині не підлягає захисту.

Що стосується відсотків, які відповідно до закону нараховуються до повного виконання зобовязання, але в період дії договору, який закінчується з закінченням строку використання платіжної картки, тобто 4 вересня 2014 року, період, за який вони можуть бути стягнуті, не повинен охоплювати час, який передував 5 серпня 2012 року (день звернення до суду, тобто 5 серпня 2015 року, мінус 3 роки).

При цьому суд не погоджується з твердженнями представника позивача про те, що сумою цієї заборгованості є заборгованість по процентам, яка існувала станом на 30 червня 2012 року, оскільки: по-перше, днем звернення до суду є 5 серпня 2015 року, а не 30 червня 2015 року, станом на яке обрахована заборгованість за кредитом; по-друге, заборгованість за три останні роки не є тотожною заборгованості, яка існувала станом на відповідний день відповідного місяця за три роки до звернення до суду. Суду вбачається, що для обчислення заборгованості по процентам з урахуванням давності предявлення цих вимог з заборгованості, наявної на час звернення до суду, належить відняти заборгованість, що існувала станом на 5 серпня 2012 року

Проте суд позбавлений можливості зробити цей розрахунок, так як, за поясненнями представника позивача, при нарахуванні суми відсотків на прострочену заборгованість, розмір яких значно перевищує розмір процентів на поточну заборгованість (5994 грн. 50 коп. порівняно з 10 грн. 83 коп.), застосовувалась подвійна відсоткова ставка (72 %), а така ставка не передбачена умовами договору («Умовами та правилами надання банківських послуг»), тому суд не може брати до уваги розрахунки, які зроблені всупереч умов договору.

В силу ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд не знайде підстав для визнання поважними причини пропущення позовної давності.

У звязку з викладеним, виходячи з принципів диспозитивності і змагальності цивільного судочинства, суд вважає, що представник позивача не довела ґрунтовності стягнення належних за договором коштів в сумі, що утворює ціну позову; відомостей про заборгованість з урахуванням давності предявлення вимог, яка не переривалася і яка є пропущеною для предявлення вимог про повернення тіла кредиту, суду не надала; як не надала доказів в обгрунтування застосування подвійної ставки для обчислення процентів, що не дає підстав для ухвалення рішення на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 212, 254, 256, 257, 261, 267, 530, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 59, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання в суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя О.В. Щаслива