Ухвала

іменем україни

02 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ в складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Кафідової О.В., Писаної Т.О.,

МазурЛ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовомОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Спільне українсько-болгарське підприємство «Богдан», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Регіон-інвест», товариство з обмеженою відповідальністю «Світ-інвест», публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк Київ», про визнання майнових прав на об'єкт інвестування, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київщина-Капітал» на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Світ-інвест», публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк Київ», товариством з обмеженою відповідальністю «Регіон-інвест» було укладено договори відступлення прав вимоги, відповідно до умов яких він став стороною договору інвестування та набув право отримати після завершення будівництва у власність квартири в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, сплативши повну вартість квартир.

Зазначав, що свої зобов'язання за договором виконав своєчасно та належним чином, відповідач же на порушення умов договору свої зобов'язання не виконав та на час звернення до суду даний будинок не ввів до експлуатації, не передав у власність позивача визначену у договорі квартиру, у зв'язку із чим просив суд визнати за ним майнове право на квартири в будинку по АДРЕСА_2 під'їзд 5, 3 поверх, кількість кімнат - 1, загальною площею 54,2 кв. м; квартиру № 282, під'їзд 5, 4 поверх, кількість кімнат - 1, загальною площею 54,2 кв. м; квартиру № 147, під'їзд 2, 12 поверх, кількість кімнат - 3, загальною площею 80,09 кв. м.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 березня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 майнові права на об'єкти інвестування: однокімнатну квартиру АДРЕСА_2

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Київщина-Капітал», посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить ухвалені в справі рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, задовольняючи позов зазначав, що правовідносини між сторонами регулюються договором про участь у фонді фінансування будівництва. Предметом вимоги позивача та зобов'язання боржника є не грошова вимога, а вимога отримання у власність об'єкту інвестування, тобто нерухомого майна.

Позивачем повідомлено дані, які не спростовані відповідачем, про можливість здійснення процедури ліквідації відповідачів, ухилення відповідачів від виконання договору та врегулювання спірних правовідносин, змін юридичної адреси відповідачів.

Внаслідок процедури ліквідації відповідача для задоволення вимог кредиторів шляхом продажу майна або окремої його частини позивач може позбутися своїх майнових прав, які охороняються законом але їм не захищені, оскільки дослідження матеріалів справи свідчить, що проблема правового захисту індивідуальних інтересів інвесторів, як і виключення можливості зловживання такими інтересами, у сучасному законодавстві України ефективно не вирішена, тому суд, захищаючи інтереси позивача, вважав за необхідне визнати за ним майнові права на об'єкт спорудження (інвестування).

Проте з висновками судів погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважається річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.

Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття у майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист цих прав здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Статтею 331 ЦК України встановлено загальне правило набуття права власності на новостворене майно, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його до експлуатації.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Отже, враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на окремі об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 цього Кодексу.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1502цс15, № 6-1732цс15.

При вирішенні позовних вимог про визнання права на отримання спірних квартир, суди на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не звернули уваги на те, що у позивача право власності на спірні квартири не виникло, при цьому порядок оформлення права власності на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації врегульовано чинним на час укладання договору купівлі-продажу майнових прав Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Законом України «Про інвестиційну діяльність». За змістом укладених сторонами інвестиційних договорів позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно.

Суди на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України зазначене не врахували та не звернули уваги на те, що позивачем не надано доказів того, що він звертався до відповідача з вимогою про надання документів з метою оформлення права власності, тобто позивачем не доведено, що його права порушені відповідачем. При цьому порушення строку введення об'єкта до експлуатації не свідчить про порушення, невизнання або оспорювання існуючого у позивача майнового права на об'єкти інвестування. Також суди не врахували, що майнові права відмінні від права власності.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київщина-Капітал» задовольнити.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 16 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Кафідова

Л.М.Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович