АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі Лознян О.С.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» - Бенедюка Сергія Степановича на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року про відмову у відкритті провадження в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БС Солюшн», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015р. позивач ПАТ «ПроКредит Банк» звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів ТОВ «БС Солюшн», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року відмовлено у відкритті провадження в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БС Солюшн». (а.с. 33-34)

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. (а.с. 35)

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» - Бенедюк Сергій Степанович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року про відмову у відкритті провадження скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду 1-ї інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Унікальний номер справи: 756/14614/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2051/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Камбулов Д.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема не взято до уваги, що в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий.

Зазначає, що ПАТ «ПроКредит Банк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним між позивачем та ТОВ «БС Солюшн» (відповідач - 1), однак ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (відповідачі - 2,3) є поручителями за вказаним договором. Оскільки частина позовних вимог пред'явлена до фізичної особи без статусу суб'єкта підприємницької діяльності, а позовні вимоги до Відповідача-1 та Відповідачів-2,3 є взаємопов'язаними між собою та виникли внаслідок прострочення оплати заборгованості відповідача-1, тому даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що як вбачається зі змісту поданої до Оболонського районного суду м. Києва, як суду загальної юрисдикції, позовної заяви та доданих до неї документів, позивачем в ній є юридична особа - Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк», а відповідачами є як фізичні особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, так і юридична особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «БС Солюшн».

Крім того встановлено, що предметом спору між сторонами є стягнення заборгованості за кредитним договором №115.44188/FW105.642 від 05.11.2013 року, який укладено між позивачем та відповідачем-1.

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 26 листопада 2015 року про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «БС Солюшн», суд першої інстанції виходив з того, що відповідно ст.ст. 1, 2, 12 Господарського процесуального кодексу України справи, справи сторонами у яких є юридичні особи та громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами.

Колегія суддів вважає обґрунтованим такий висновок суду першої інстанції та зазначає наступне.

Статтею 16 ЦПК України визначено, що не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 3 Постанови «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17; далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ родиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. Разом із тим суд також має врахувати, що в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано враховано вказані норми чинного процесуального законодавства України та роз'яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, та вірно визначено, що спір, який виник між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БС Солюшн», відноситься до компетенції господарського суду, оскільки випливає із взаємовідносин між двома юридичними особами.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для задоволення її вимог не встановлено, оскільки відповідно до змісту позовної заяви, позивач просить стягнути заборгованість солідарно з відповідачем-1 з відповідача-2 та відповідача-3, тобто підстав вважати, що вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий, немає.

Відповідно до ст. 556 ЦК України, до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним.

Крім того, відповідно до ст. 557 ЦК України боржник, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, повинен негайно повідомити про це поручителя.

Таким чином, боржник та поручителі законодавчо не позбавлені права реалізувати свої права у випадку виконання ними зобов'язання, забезпеченого порукою.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження в справі в частині позовних вимог позивача до відповідача-1, який є юридичною особою.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргупредставника Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» - Бенедюка Сергія Степановича - відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року про відмову у відкритті провадження - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: