У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Дьоміної О.О., МаляренкаА.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, державної адміністрації в Дунаєвецькому районі, третя особа - Маківська сільська рада, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та визнання права власності на нерухоме майно та земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що її вітчим ОСОБА_5 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, а також земельної ділянки площею 0,25 га. Проте свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами відповідачу було видано помилково, оскільки дане майно відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір.

В зв'язку з цим позивач з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просила визнати недійсним свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5, скасувати його, а також визнати за нею та відповідачем право власності по 1/2 частині вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 13 вересня 2012 року позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, видане виконавчим комітетом Дунаєвецької ради народних депутатів Хмельницької області 09 липня 1987 року, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5

Визнано право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та на 1/2 частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку за цією ж адресою за ОСОБА_4, а також на 1/2 частини цього ж житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки за ОСОБА_5

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Останнім рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 22 грудня 2015 року рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 13 вересня 2012 року в частині визнання права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та на 1/4 частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га, кадастровий НОМЕР_1, по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та на 3/4 частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га, кадастровий НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

В решті позову ОСОБА_4 відмолено.

В іншій частині рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 13 вересня 2012 року залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Розглядаючи справу, апеляційний суд правильно виходив із того, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 не відносилося до суспільної групи господарств - колгоспний двір, а він на праві спільної сумісної власності належав подружжю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно до ст. 22 КпШС України, ст. 60 СК України.

Також апеляційний суд правильно встановив, що після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належну їй 1/2 частини будинку та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га, інша 1/2 частини будинку та земельної ділянки належала ОСОБА_5

Водночас апеляційний суд правильно виходив із того, що спадкоємцями померлої ОСОБА_6 є її чоловік ОСОБА_5 та дочка померлої ОСОБА_4 як спадкоємці першої черги за законом відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, та ухвалюючи в цій частині нове рішення, апеляційний суд, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, а також, обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність доводів позивача ОСОБА_4 про те, що вона як член колгоспного двору мала право на частку в майні двору в розмірі 1/3 та на 1/6 його спадкову частину, а разом на 1/2 частини, оскільки житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 не належав до суспільної групи господарств - колгоспний двір, так як голова двору не був колгоспником.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

О.О.Дьоміна

А.В. Маляренко