ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1342/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Комаревцевої Л.В.

за участі секретаря - Драгой В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчатися,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа: ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчатися.

Позивач зазначила, що з 14.06.1986 перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано 13.01.2011.

У шлюбі в них народилося двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вказує позивач, квартира в якій проживає вона, доньки та відповідач розподілена судом по ? між нею та ОСОБА_3

Молодша донька проживає в кімнатах, які суд виділив в користування позивача. Позивач сплачує комунальні послуги за себе та за доньок.

Посилаючись на те, що після розлучення відповідач ніяким чином ні морально, ні матеріально не допомагає Доменіці, а дитина в 2015 року поступила на денну форму навчання до Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» позивач, з врахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача аліменти на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для відповідного віку, з 06.11.2015 до досягнення ОСОБА_4 23 років та на період навчання у вищому навчальному закладі.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позову зазначив, що є пенсіонером, чорнобильцем та офіційно не працює. Стан здоров`я не задовільний, при цьому єдиним джерелом існування є пенсія в розмірі 2045,18 грн., тому при всьому бажанні не може надавати матеріальну допомогу дитині. Крім того, після розлучення, з травня 2011 року неповнолітня донька ОСОБА_4 залишилась проживати разом з відповідачем, який приймав участь у її утриманні, наскільки дозволяє його пенсія, так як інших доходів не має. Відповідач готує їжу. Донька їсть придбані ним продукти, полюбляє випічку, яку здійснює відповідач. Як зазначає відповідач, коли він з дитиною проживали вдвох, позивач жодної копійки на утримання дитини не надала, утримував дитину відповідач, враховуючи щомісячний дохід позивача 21 000 грн. Крім того, позивач користується коштами від оренди квартири, в якій дитина має свою частку власності, жодної копійки на утримання дитини не витрачає. Відповідач вказує, що позивач, подала позов в інтересах повнолітньої дитини, що є порушенням ст. 199 СК України, ст.ст. 29,39 ЦПК України. За викладених обставин просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач пітримала позовні вимоги, з підстав, викладених в позовній заяві. Пояснила, що 08.02.2016 року вона була звільнена з роботи наказом № 4-к за угодою сторін, відповідно п. 1 ст. 36 КЗПпУ. Залишилась без засобів існування. Що стосується отримання коштів від оренди квартири за адресою: АДРЕСА_1, частка якої належить третій особі, то дана квартира в оренду не здається та ніколи не здавалась. Враховуючи, що кожен з батьків має нести обов'язок по утриманню дитини просить позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з підстав, викладених в позовній заяві. Вважає, що відповідач має можливість матеріально забезпечувати доньку у визначеному позивачем розмірі на період навчання.

Третя особа під час розгляду справи в судовому засіданні пояснила, що відповідач з 25.05.2011 не надає кошти на її утримання. Їі повним фінансовим забезпеченням займається позивач. Зазначає, що позивач сплачує кошти за її навчання, до вступу у навчальний заклад позивач оплачувала їй заняття з репетиторами. Третя особа повністю перебуває на утриманні позивача. Разом з тим вказує, що проживає за адресою АДРЕСА_2 з сестрою та позивачем, яка оплачує комунальні послуги. Відповідач їй матеріально не допомагає, коштів не надає, хоча також проживає за вказаною адресою. Посилання відповідача на те, що він готує їжу, в тому числі і випічку, яка подобається третій особі не відповідає дійсності, оскільки остання харчується продуктами, що купує позивач. Що стосується отримання коштів від оренди квартири за адресою: АДРЕСА_1, частка якої належить третій особі, то дана квартира в оренду не здається та ніколи не здавалась. Щодо витрат на навчання, то третя особа навчається на платній основі, стипендії не отримує, не працює. За викладених обставин просить позов задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.06.1986 року, який розірвано рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13.01.2011, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис № 16 від 13.01.2011. Від шлюбу мають дітей, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дарницького районного суду містаа Києва від 12.06.2012 за позивачем та відповідачем визнано право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2, а також вселено ОСОБА_2 у зазначену квартиру, де проживають їх діти.

За договором № 151439 від 17.08.2015 про навчання та підготовку бакалавра за рахунок коштів юридичниї та фізичних осіб загальна вартість освітньої послуги ОСОБА_4 у Державному вищому навчальному закладі «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» становить 76 000 грн. Вартість навчання за один семестр навчального року становить 9500 грн.

Як вбачається з пояснень позивача та третьої особи, після розірвання шлюбу відповідач не надає кошти на утримання доньки, тому вона вимушена утримувати дитину самостійно. Дитина не працює, навчається у ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана». Дата зарахування до університету 01.09.2015, термін закінчення університету 30.06.2019. З 08.02.2016 позивач залишилась без роботи, а відтак без засобів для існування, так як джерело інших доходів в неї відсутнє. Будь-якої матеріальної допомоги від батька, третя особа не отримує. Разом з тим, відповідач пояснював, що місячний дохід позивача складає 21 000 грн., а він є пенсіонером з єдиним доходом, що становить пенсія в сумі 2045,18 грн. на місяць. Коли він та дитина проживали вдвох, позивач жодної копійки на утримання дитини не витратила, дитина була матеріально забезпечена за кошти відповідача.

Відповідно до ст.ст. 199-200 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При цьому, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і ( або) у частці від заробітку ( доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як передбачено ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно зі ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом Українивід 17 липня 1997 року №475/97-ВР встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи в продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вжити таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Слід зазначити, що для утримання батьками повнолітніх доньки, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття можливе лише при наявності у батьків можливості надавати таку допомогу, тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину.

Відповідно до ст. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2016 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв'язку з цим стягуються аліменти.

Враховуючи пояснення, які надані сторонами в судовому засіданні, позивач звернувся до суду відповідно до вимог ч.3 ст. 199 СК України.

Суд аналізуючи матеріали справи, пояснення позивача, відповідача та третьої особи щодо порядку утримання дитини та способу життя, який склався відносно повнолітньої доньки ОСОБА_4 , при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров'я, сімейне та матеріальне становище сторін, потребу повнолітньої дитини в одержанні аліментів, можливість відповідача надавати матеріальну допомогу, разом з тим суд також враховує те, що позивач не працює, а повнолітня Доменіка не отримує стипендії, загальна вартість освітньої послуги за договором № 151439 від 17.08.2015 складає 76 000 грн., відповідач отримує щомісячно пенсію, тому вважає розмір аліментів, який заявлений позивачем, завищеним, таким, що не відповідає вимогам розумності та справедливості.

Разом з тим, при визначенні розміру аліментів, суд прагне не до зрівняльного становища платника та одержувача аліментів, а й до того, щоб одержувач у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до ст. 201, ч.1 ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову.

Враховуючи вищевикладені обставини, та той факт, що відповідач є пенсіонером та його місячний дохід складає 2045,18 грн., аліменти у розмірі 1/8 з усіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи з 06.11.2015 до закінчення дочкою навчання у Державному вищому навчальному закладі «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» , 30.06.2019 року, але не більше ніж до досягнення третьою особою 23 років, будуть достатніми для матеріального забезпечення ОСОБА_4

Що стосується посилання позивача, що аліменти мають бути стягнуті з відповідача у розмірі, не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то оскільки аліменти стягуються на повнолітню доньку ст. 182 СК України в даному випадку не застосовується.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

У п.п. 47,48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року по справі №13-рп/2000, Рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, Рішення від 11 липня 2013 року по справі №6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід врахувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Стягненню підлягають лише документально підтверджені судові витрати (ст. 88 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

Вирішуючи питання щодо можливості задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу суд виходить з того, що при вирішенні даного питання необхідно перевіряти, чи є представник відповідача у даній справі "фахівцем у галузі права" відповідно до вимог ст. 56 ЦПК України, тобто чи надавав він правову допомогу стороні як фахівець у галузі права, чи брав участь у справі як представник позивача, чи наданий розрахунок таких витрат і чи ґрунтується він на положеннях Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 має право на зайняття адвокатською діяльністю про що свідчать долучені до справи Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2204/10 від 27.03.2003 року .

При розгляді даної справи ОСОБА_7 брав участь в судових засіданнях, як представник позивачаза договором про надання правової допомоги адвокатом від 02.06.2011 року, з повноваженнями представника, передбаченими ст. 44 ЦПК України, що підтверджується журналами судових засідань.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Згідно роз'яснень наданих у п. 48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 02.06.2011 року, між позивачем та ОСОБА_7 було укладено договір про надання правової допомоги. Доповненнями до договору від 02.06.2011 про надання правової допомоги від 05.11.2015 визначена вартість юридичних послуг в сумі 1500 грн. На виконання цього договору було складено звіт від 28.12.2015, який містить детальний перелік послуг та акт виконаних робіт. Оплата правової допомоги здійснена позивачем квитанцією від 18.01.2016 на суму 1500.

З урахуванням кількості годин, витрачених адвокатом на складання позовної заяви та участі в судових засіданнях, сума витрат 1500 грн. не виходить за межі граничних розмірів, визначених Законом, підтверджується належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 58,59 ЦПК України, а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача .

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено відсплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позивач відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 275,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставіст.ст.182,183,191,199,200,201 СКУкраїни, керуючисьст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчатися - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 06.11.2015, до закінчення дочкою навчання в Державному вищому навчальному закладі «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана», 30.06.2019 року, але не більш ніж до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн. (одна тисяча п'ятсот гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 275,60 грн. (двісті сімдесят п'ять гривень 60 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах сплати суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Комаревцева Л.В.