Справа № 212/8981/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Пустовіта О.Г.,

при секретарі: Конограй В.В.,

за участю представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_4.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що він перебуває з відповідачем ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 1998 року. Починаючи з 2013 року він являється інвалідом 1 групи. Відповідно до чого його звільнено з роботи. Звільнення не влаштовувало відповідачку, так як лікування потребує багато коштів, в родині почалися непорозуміння, що призвело до повного псування подружніх відносин.

На сьогоднішній день вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Після неофіційного розлучення, відповідачка не пускає його до належного йому будинка. Він був змушений звернутися до дільничого, але відповідачка навіть його не впускала до будинку та уникає будь-яких пояснень.

Під час перебування позивача у лікарні м. Одеса на стаціонарному лікуванні, відповідачка замінила усі вхідні замки, не надавши йому екземпляри ключів. На прохання налагодити стосунки не реагує. Зараз він мешкає у батьків, чим викликає повний дискомфорт, адже він є інвалідом і потребує постійного догляду у побуті. Батькам доводиться постійно допомагати йому не лише фізично, а й матеріально. Що на його думку є неправильним.

Законодавство України встановлює загальні правила щодо взаємного утримання подружжя. Дружина та чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання одного із подружжя набуває за наявності певних підстав. Зокрема непрацездатність одного з подружжя, потреба у матеріальній допомозі та здатність другого з подружжя надати матеріальну допомогу.

Дружина ніякої допомоги йому не надає. На лікування доводиться витрачати всю пенсію та більшу частину доходів рідних. Неодноразово доводилося займати кошти у знайомих.

За весь період лікування на обстеження, медикаменти та проїзд до медичних закладів він витратив 111092,32 гривень. Тому вважає доцільним зобов'язати дружину ОСОБА_4, відшкодувати ? витрат.

Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 на його користь кошти в розмірі 55546,16 гривень в якості відшкодування витрат на лікування.

Представник позивача ОСОБА_1 присутній в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити позов з заявлених підстав.

Відповідач ОСОБА_4 присутня в судовому засіданні позов не визнала, надала суду письмові заперечення відповідно до яких, вона дійсно перебуває у шлюбі з позивачем ОСОБА_3. Сімейно-шлюбні відносини припинені, стосунки у них неоднозначні. Внаслідок захворювання він інколи не впізнає ані її, ані їх спільну дитину. Вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Більш гірші стосунки склалися і з його ріднею. При рідких зустрічах чоловік запевняв, що жодних позовів не заявляв та він не знає, що від його імені заявляли рідні. Вважає, заявлений позов не є дійсними намірами та вимогами самого позивача. Він є інвалідом 1 групи, мешкає у своїх батьків. Вважає, що вимоги, щодо стягнення коштів, не грунтуються на законі. Сума витрат у розмірі 111092,32 гривень не підтверджена квитанціями. Зміст наданих чеків та квитанцій на різні види товарів та оплату послуг не підтверджені призначеннями ліків та необхідністю отримання таких послуг, витрат на мастильно-паливне, деякі харчі, тощо. Сума є недоведеною. Зазначає, що право на утримання один із подружжя набуває за наявності певних підстав. До таких підстав не тільки належить зазначені у позові, але і підстава, що винекнення права на утримання одного з пожружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія інші доходи не забезпечують його прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пенсія позивача складає 4000 гривень, тобто позивач не є такою особою, що потребує матеріальної допомоги. Також зазначає, що її заробітна плата складає в середньому 3000 гривень, при цьому на її утриманні знаходиться неповнолітня дитина. В сукупності її дохід ледве забезпечує прожитковий мінімум для неї та дитини. Окрім того на ній обов'язок утримання житла, забезпечення лікування дитини, її позашкільних занять, тощо. Вважає, що вона не є особою, яка має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу. Просить в задоволенні позову відмовити та вирішити питання щодо судових витрат.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала повністю, просила в задоволені позову відмовити з викладених у запереченні підстав.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи та давши оцінку доказам, наданих в їх обґрунтування, суд вважає, що у задоволенні заявленого позову необхідно відмовити у повному обсязі з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 перебувають з 08 серпня 1998 року у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, зроблено актовий запис № 486.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

З 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом не мешкають, спільного господарства не ведуть, що не заперечується та не спростовується сторонами по справі.

Тобто, суд приходить до висновку, що з 2013 року позивач та відповідач більше двох років перебувають у зареєстрованому шлюбі, але не перебувають у фактичних шлюбних відносинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Як убачається з ДОВІДКИ до акта МСЕК № 916 огляду медико-соціального експертною комісією Серії АВ № 0043516 від 11.06.20013, ОСОБА_3, має першу групу інвалідності, потребує постійного стороннього догляду, догляд у побуті. Інвалідність встановлена до 01 липня 2014 року.

Згідно до «ЗАКЛЮЧЕНИЯ ВКК № 897 при амбулатории № 2 КУ «ЦПМСД № 3» від 15 серпня 2013 року, ОСОБА_3, 1977 року народження, інвалід 1 групи - знаходиться на «Д» обліку у лікаря терапевта. Потребує постійного сторонього догляду, як непрацездатний до самообслуговування, терміном: постійно.

Сторонами по справі не спростовується, а матеріалами справи підтверджується факт наявності у позивача ОСОБА_3 1 групи інвалідності, але відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до довідки № 115 про заробітну плату від 04.01.2016, ОСОБА_4, яка працює вихователем КЗШ № 32, має суму доходу за 1 місяць 3107,10 гривень.

Окрім того у судовому засіданні встановлено, що донька позивача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкає разом з відповідачкою.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено у 2016 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1637 гривень.

Відповідно до вищезазначеного Закону, в бюджеті на 2016 рік закладені такі розміри прожиткових мінімумів для працездатних осіб: з 1 січня 2016 року - 1378 гривень; з 1 травня 2016 року - 1450 гривень; з 1 грудня 2016 року - 1550 гривень.

Тобто, щомісячний дохід позивача у сумі 3107,10 (три тисячі стосім гривень 10 копійок) за січень 2016 року, в сукупності перевищує прожитковий мінімум для обох на 274,10 гривень /3107,10 гривень- 1455 гривень - 1378 гривень/.

Враховуючи дані розрахунки, суд приходить до висновку, що стягнення коштів з відповідача буде суттєво суперечити умовам ч. 2 ст. 75 СК України: «…право на утримання має той із подружжя….за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу».

Відповідно до ч. 4 ст. 75 СК України, один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

Згідно довідки № 1841 УПФУ в Жовтневому районі м. Кривий Ріг від 03 березня 2016 року, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам 1 групи, ОСОБА_3 за 2015 рік становить 34391,12 гривень (2865,26 гривень щомісячно).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» в бюджеті на 2016 рік закладені такі розміри прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні; з 1 травня 2016 року - 1130 гривень; з 1 грудня 2016 року - 1208 гривень.

Тобто, щомісячний дохід відповідача у сумі 2865,26 (дві тисячі шістдесят п'ять гривень двадцять шість копійок) щомісячно, перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на 1791,26 гривень /2865,26 гривень- 1074 гривень/.

Враховуючи дані розрахунки, суд приходить до висновку, що стягнення коштів з відповідача буде суттєво суперечити умовам ч. 4 ст. 75 СК України: «…один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом».

Таким чином, сам факт непрацездатності позивача (інвалідність 1 групи) не зумовлює виникнення у відповідача обов'язку надання йому утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати стороню матеріальну допомогу. Тобто, позивача слід визнавати такими, що потребує матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання ним доходів, які є меншими за прожитковий мінімум.

Також, вивчивши матеріали справи, зокрема копії наданих позивачем квитанцій, чеків, замовлень, проїзних документів, суд приходитьть до наступного висновку.

Надані копії чеків та квитанцій про придбання та сплату медичних препаратів не підтверджуються призначеннями лікарів на зазанчені види препаратів та необхідністю отримання послуг зазначених у предявлених замовленнях.

Окрім того, як вказує позивач у позовній заяві в період лікування він витратив 111092,32 гривні, що спростовується наданими документами, згідно до яких загальна сума витрачених коштів складає: (570+649+109,61+25+350+592,67+267,5+82,5+54,5+712,52+438,6+171,9+495,6+175,25+142,44+338,25+265,83+460,52+756+47+240+67,9+156,48+260,96+232,6+59,87+131,3+131,3+131,3+131,3+33+37+131,3+131,3+131,3+110+112,2+112,2+42,08+131,3+104,92+104,92+4629,44+77,44+19,93+11,88+88,69+88,69+88,69+88,69+25,3+14,44+11,14+22+65,97+260,1+98+207+530+361+428,8+45+147,17+9,6+118+3547,9+198,3+254,8+142,5+86,1+292,3+93,52+320+360+309,93+120,41+106,98+79,10+95,54+71,91+144,4+147,03+44,95+353,87+474,58+261,64+85,5+106,11+149,53+346,92+312,97+13,77+47,5+302,53+438,49+48,5+150+235,7+193,58+405,54+55,1+283,91+96,71+26,91+150+63,2+145,16+40,15+65,15+50,29+140,12+104,00+35,05+148,48+177,64+4,65+14,53+9,65+48,7+871,95+32,09+73,59+31,99+16,05+114,17+40+75+365,1+270,78+300+15,54+106,21+332,8+114,6+229,2+1033,22+218,77+678,55+2215,69+2395,18+136+2250+90+300+24,89+67,9+95,59+8,55+14,56+4,2+182,17+56+269,7+166,11+336,54+25+2,94+109,25+30+99,99+279,36+115+130+388,3+25+38,61+38,61+54,15+2,52+2,52+10,13+4,1+19,93+36,19+36,19+479,25+170,4+229,2+140+25+140+115,04+120,91+120,68+94,72+6,21+120,52+85,99+84,44+24,64+129,8+88+129+17,59+67,17+368,49+52,1+66,44+101,65+59,52+950+25,01+209,07+135,86+53,62+581,2+387,3) 49227,30 гривень.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного та роз'яснень, наданих у п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 березня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_3 про стягнення коштів, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 75 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів - відмовити у повному обсязі.

Судовий збір по справі віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення усіма учасниками процесу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:О. Г. Пустовіт