АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретар Костюк Л.С.

з участю представника Служби у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради Божескул Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Шевченківського районного відділу у м. Чернівцях Управління ДМС України в Чернівецькій області, третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстраційного обліку, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 серпня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Шевченківського районного відділу у м. Чернівцях Управління ДМС України в Чернівецькій області, третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради, про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 03 серпня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В., реєстраційний номер 9502, ОСОБА_2 стала власником житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

____________________________________________________________________

22ц/794/1297/2016 р. Головуючий у І інстанції: Літвінова О.Г.

Категорія: 44 Суддя-доповідач Владичан А.І.

Право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації 14 серпня 2007 року.

У вищевказаному будинку зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_4 з її малолітнім сином ОСОБА_5, який був зареєстрований в спірному будинку без згоди власника будинку. Факт реєстрації відповідачів у даному будинку підтверджується довідкою № 5828 Комунального житлового ремонтно- експлуатаційного підприємства № 6 м. Чернівці від 13 жовтня 2014 року. Відповідачі є членами сім'ї попереднього власника будинку, у зв'язку із чим залишаються в ній зареєстрованим.

В силу цього право користування житловим будинком АДРЕСА_1 у відповідачів виникло з права власності на цей будинок попереднього власника і, відповідно, такі права відповідачів припинились з часу переходу права власності на будинок до нового власника - ОСОБА_2

Добровільно виселитися ОСОБА_3, ОСОБА_4 з її малолітнім сином ОСОБА_5 відмовляються, чим порушують право позивача користування та розпоряджання своєю власністю.

Вважає, що відповідачі проживають у вказаному житловому будинку без належних правових підстав. Відповідно до положень ст. 64 ЖК України відповідачі не є членами сім'ї нового власника - ОСОБА_2, договору оренди або іншого договору, який би надавав їм право користуватися житлом між ними не укладалося, а тому вважає, що користування (проживання) відповідачів з вказаною адресою порушує права ОСОБА_2 як власника будинку.

Право користування спірним жилим приміщенням малолітньої дитини похідне від права користування цим приміщенням її матері, право користування на спірне приміщення якої припинено.

Таким чином, право члена сім'ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Вказує, відповідачі втратили право користування вказаним житловим будинком у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок до нового власника.

Згідно уточнених позовних вимог від 21.06.2016 року просила усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 з її малолітнім сином ОСОБА_5 з житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 серпня 2016 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 з її малолітнім сином ОСОБА_5 з житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій вважають, що при ухваленні рішення судом порушені норми матеріального і процесуального права, неповно з'ясовані обставини справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим вважає рішення незаконним та необґрунтованим.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4 посилаються на те, що згідно вимог ч. 4 с. 156 та ч. 2 ст. 64 ЖК України вони належать до членів сім`ї власника та мають право на користування будинком.

Відповідачами побудовано та здано в експлуатацію сарай у грудні 2006 року, постійно здійснювалися ремонтні роботи, і до сьогодні опікуються будинком, оскільки позивач ніколи не проживала і після смерті сина (чоловіка) не проживала в будинку.

Посилаючись на вимоги ст. 109 ЖК України, заявники вважають себе членами сім`ї власника та відповідно мають нарівні з власником право користування житловим приміщенням, оскільки при вселенні у 2000 році іншого порядку користування будинковолодінням встановлено не було.

Просили скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 серпня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3, ОСОБА_4 підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції правомірно виходив з їх доведеності, з посиланням на ст. 167 ЖК України, оскільки відповідачі втратили право на проживання в оспорюваному будинку.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1, який належить їй на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. 03 серпня 2007 року, реєстраційний номер 9502.

Право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації 14 серпня 2007 року.

У вищевказаному будинку зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_4 з її малолітнім сином ОСОБА_5, що підтверджується довідкою № 5828 Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 6 м. Чернівці від 13 жовтня 2014 року.

Відповідачі є членами сім'ї попереднього власника квартири, у зв'язку із чим залишаються в ній зареєстрованим. Добровільно виселитися відмовляються.

Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно з положенням ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На підставі ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналізуючи вищенаведені правові норми, колегія суддів приходить до висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, а із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Отже, згідно договору купівлі-продажу від 03 серпня 2007 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_9 житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який являвся родичем відповідачів, тому фактично з 03 серпня 2007 року відповідачі втратили право користування на вказаний будинок, оскільки на даний час не являються членами власника будинку.

За таких обставин суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, з'ясував, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тому правомірно задовольнив позовні вимоги.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що оскільки позивач є власником житлового будинку, а відповідачі не являються членами його сім`ї і проживають в цьому будинку без його згоди, тим самим створюють перешкоди власнику у користуванні своїм житлом та обмежують його у здійсненні права власності на вказане будинковолодіння.

Посилання заявника на те, що вони не втратили право користування житловим будинком, оскільки зареєструвалися вони там на законних підставах, проживають там тривалий час, і не тільки не руйнують спірне майно а навпаки його утримують, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки вони були зареєстровані як члени сім`ї власника будинку, а на даний час власник ОСОБА_2, членами сім`ї якої вони не являюся. Наявність родинних відносин між сторонами не може вважатися підставою для визнання останніх членами сім`ї власника а не надають право на користування його майном.

Безпідставними є також посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що судом не надано правової оцінки тому, що позивач просила усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку та не зазначено обставин, які є підставами для задоволенні цих вимог, оскільки позивачем 21.06.2016 року було подано уточнену позовну заяву, згідно з якою позовна вимога про зняття відповідачів з реєстраційного обліку відсутня. Суд першої інстанції щодо зазначеної позовної вимоги рішення не приймав.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Крім того, колегія суддів зважає на наступне. Під час розгляду справи в апеляційній інстанції від апелянтів ОСОБА_3, ОСОБА_4 надійшло клопотання про надання їм місячного строку для укладення мирової угоди по справі та узгодження всіх істотних умов договору оренди.

У зв'язку зі спливом двохмісячного строку розгляду справи апеляційним судом 16 листопада 2016 року колегія суддів протокольно ухвалила про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Перед судовим засіданням, яке мало відбутися 01 грудня 2016 року, представник відповідачів ОСОБА_10 звернулась до суду з клопотанням про перенесення розгляду справи у зв'язку з хворобою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Призначене на вказану дату судове засідання не відбулося у зв'язку з перебуванням головуючого по справі на лікарняному.

12 грудня 2016 року представник відповідачів ОСОБА_10 звернулась до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Враховуючи те, що передбачений ст. 303-1 ЦПК України двохмісячний строк розгляду справи та додатковий п'ятнадцятиденний строк сплинули, колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні клопотання від 12.12.2016 року про чергове відкладення розгляду справи та її розгляд на призначену дату.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: