У х в а л а

іменем україни

03 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ОстапчукаД. О., Дербенцевої Т. П., Касьяна О.П.,

провівши попередній розгляд справи за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору від 10 травня 2007 року № KTT2GK00000017, звернулося до суду з позовом, у якому просило солідарно стягнути з позичальника та ОСОБА_5 як поручителя 17 079,37 доларів США заборгованості за вказаним договором та судові витрати.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 25 лютого 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 17 079,37 доларів США, що еквівалентно 220 323 грн 88 коп., заборгованості за кредитним договором від 10 травня 2007 року № KTT2GK00000017 станом на 26 вересня 2014 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2015 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами встановлено, що 10 травня 2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № KTT2GK00000017, згідно з умовами якого відповідачу було надано кредит у сумі 20 640 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми наданого кредиту щомісяця, з кінцевим терміном повернення 06 травня 2027 року включно.

Цього ж дня на забезпечення виконання позичальником умов вказаного договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, згідно з умовами якого остання поручилався перед кредитором за належне виконання позичальником ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 10 травня 2007 року № KTT2GK00000017.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, оскільки ОСОБА_4 належним чином не виконує умови кредитного договору щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, то є підстави для дострокового стягнення з нього кредиу у повному обсязі солідарно з поручителем у розмірі 17 079,37 доларів США, що еквівалентно 220 323 грн 88 коп.

Відповідно до п. 2.3.7 кредитного договору банк вправі стягувати кредит до настання дати, передбаченої п.7.1 договору (06 травня 2027 року) при настанні умов, передбачених п. 2.3.3 (в тому числі, в разі затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць). Сторононами також обумовлено, що позичальник має право виконати зобов'язання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу банку. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов данного договору вимога банку втрачає чинність.

Пунктом 2.2.10 передбачено обов'язок позичальника при настанні випадків, передбачених п. 2.3.3 даного договору, достроково погасити заборгованість перед банком в повному обсязі.

З огляду на зазначене банк набуває право вимагати від позичальника виконання зобов'язання, що виникає з цього договору, за умови, якщо в установлений договором строк позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також за умови обов'язкового направлення позичальнику повідомлення з вимогою виконати зобов'язання в цілому (або в тій чи іншій частині).

Отже, сторони в договорі визначили порядок, відповідно до якого у позичальника виникає обов'язок дострокового повернення залишку неповернутої суми кредиту. Можливість врегулювання на власний розсуд своїх відносин у цій частині відповідає положенням ст. 6 ЦК України.

Із матеріалів справи вбачається, що 07 жовтня 2014 року банк на адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 направляв вимогу про наявність простроченої заборгованості у розмірі 1796,48 доларів США, у якій зазначав про те, що відповідачі мають можливість погасити прострочену заборгованість не пізніше 5 днів з дати отримання цього повідомлення і лише у разі несплати простроченої заборгованості у цей термін банк скористається правом вимоги повернення кредиту у повному обсязі (а. с. 10).

У той же час у матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання відповідачами вказаної вимоги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що оскільки повідомлення про наявну заборгованість відповідачами не отримано, під час розгляду справи прострочену заборгованість позичальник сплатив, то підстави для дострокового стягнення кредиту у повному обсязі відсутні.

Такі висновки апеляційного суду ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права та неналежну оцінку повідомлення-вимоги про наявну прострочену заборгованість - безпідставні, оскільки висновки з цього приводу, зроблені апеляційним судом, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

Т. П. Дербенцева

О.П. Касьян