АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/85/2016 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Юрченко А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Савченко ТетяниЛеонідівни, яка на підставі довіреності діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року про відмову у видачі виконавчого листа у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року у задоволенні заяви ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_4 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 липня 2014 року Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором №СL 5476 від 26 листопада 2007 року, де міститься третейське застереження, у розмірі 41 281,61 грн та сплаченого третейського збору у розмірі 812,82 грн.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.14 ч. 1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, не підлягають розгляду третейськими судами, а тому вважав третейське застереження в кредитному договорі №СL 5476 від 26 листопада 2007 року, укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4, нікчемним, а справу, у якій прийнято рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 10 липня 2014 року, не підвідомчою Третейському суду, що відповідно до ст.389-10 ЦПК України є підставою для відмови у видачі виконавчого листа на виконання такого рішення.

В апеляційній скарзі Савченко Т.Л., яка на підставі довіреності діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м Києва від 4 листопада 2015 року та задовольнити заяву ПАТ «Універсал Банк» про видачу виконавчого листа. Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

У судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином (ас. 77,92), заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подали, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст.389-7 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення, за місцем проведення третейського розгляду. Статтею 389-10 ЦПК України передбачений вичерпний перелік підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, зокрема, відповідно до п.2) вказаної норми такою підставою є непідвідомчість третейському суду відповідно до закону справи, у якій прийнято рішення третейського суду.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 ст. 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом №2983-VI від 03.02.2011), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку.

З огляду на таке, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, ухвалено 10 липня 2014 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону, відповідачі є споживачами послуг банку, спір виник щодо прав та обов'язків споживачів, третейському суду в силу положень пункту 14 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про третейські суди» така справа не підвідомча (Постанова Верховного суду України у справі № 6-856цс15 від 02.09.2015).

Доводи апеляційної скарги про те, що даний спір не є спором про захист прав споживачів не заслуговують на увагу, адже аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, про те що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання цього договору, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону № 1701-IV, незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку. Отже, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія ЗУ «Про захист прав споживачів» (Постанова Верховного суду України у справі №6-2630цс15 від 03.02.2016).

Виходячи з наведеного доводи апеляційної скарги представника банку не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.

За таких обставин передбачених ст. 312 ЦПК України підстав для скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Савченко Тетяни Леонідівни, яка на підставі довіреності діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна