Справа № 366/185/16-ц
Провадження № 2/366/81/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Гончарука О. П., при секретарі судового засідання Форощі І. С., за участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Іванків Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

22 січня 2016 року позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 26.11.2015 року між нею та відповідачем було укладено Договори фінансового лізингу №002096 та 002097, предметом лізингу за яким є транспортний засіб, а саме трактори МТЗ 82.1 Білорусь. Перед підписанням зазначеного Договору представник ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» в усній формі повідомив, позивача що трактор коштує 250000,00 гривень, однак спочатку позивачу необхідно сплатити авансовий платіж в сумі 100000,00 гривень, в якості часткової оплати вартості тракторів (по 50000,00 грн. за кожен трактор), шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок товариства, після чого трактори будуть передані в користування позивача. Після підписання зазначених договорів позивачем було виявлено, що вартість трактора зазначена 500000,00 грн. а не 250000,00 грн. як було повідомлено представником товариства. Проте представник товариства запевнив позивача, що ціна 500 000 грн. її не стосується, це сума для тих, хто викуповує трактор за п'ять років, а оскільки позивач виплачує вартість трактора за один рік, то для нього він коштує 250000,00 гривень.

Однак після перерахування авансового платежу виявилось, що сплачена сума в розмірі 100000,00 гривень є адміністративним платежем лізингодавцю за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору, а сам предмет лізингу - трактори позивачу передані не були.

Позивач вважає, що Відповідачем було порушено його права, як споживача, оскільки під час укладання даного правочину він застосував нечесну підприємницьку діяльність, зокрема введено його в оману відносно ціни товару, авансового платежу який виявився адміністративним, а також йому не було надано для ознайомлення та підписання графік (додаток 3 до договорів) покриття витрат та виплати лізингових платежів який би і відображав дійсну вартість товару (тракторів). Також, позивач вказує на те, що умови оспорюваних договорів є несправедливими, оскільки вони порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди позивачеві.

У звязку з чим позивач просить суд визнати договори Фінансового лізингу №002096 та №002097 від 26 листопада 2015 року недійсними та стягнути з відповідача на його користь сплачені кошти в розмірі 100000,00 грн. за вказаними договорами фінансового лізингу.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась. Про слухання справи повідомлена у встановленому порядку.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, проте надав до суду заперечення на позовну заяву, а також подав заяву якою просить розглядати справу без участі їх представника.

Обґрунтовуючи своє заперечення відповідач вказує на те, що лізингові договори які було укладено з позивачем в письмовій формі, особисто підписані позивачем та повноваженою особою відповідача та скріплено його печаткою , а тому було дотримано усі вимоги, які ставляться чинним законодавством України до чинності правочину. Сторони погодили між собою всі відповідні умови, які зобовязані виконувати саме в тому вигляді, в якому вони були обумовлені правочином. В письмових запереченнях, відповідач посилається на те, що адміністративний платіж відноситься до лізингових платежів та не суперечить умовам договору та нормам цивільного законодавства. Також, зазначав, що лізингова діяльність відноситься до фінансових послуг, проте не є банківською діяльністю

Аналізуючи умови чинних договорів, відповідач не вбачає істотного дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду позивача, а тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності встановив наступне.

Судом встановлено, що 26.11.2015 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» було укладено Договори фінансового лізингу №002096 та 002097, предметом лізингу за яким є транспортний засіб, а саме трактори МТЗ 82.1 Білорусь. Відповідно до умов договорів відповідач (лізингодавець) зобовязався придбати у свою власність предмет лізингу і передати його позивачу (лізингоодержувачу) у користування на строк та на умовах передбачених договором.

У Додатках №1 до Договорів фінансового лізингу (графік сплати авансового платежу) зазначені наступні платежі: вартість предмету лізингу 19762,85 дол. США; авансовий платіж 50%; сума виплат авансового платежу 9881,42 дол. США; щомісячний авансовий платіж 823,45 дол. США; адміністративний платіж (10%) 1976,28 дол. США; комісія за передачу (3%) 592,89 дол. США. Період погашення вартості предмета лізингу визначений у дванадцять місяців. Курс долара на день укладання договору 25,30 грн.

Відповідно до пункту 4.1 договорів відповідач зобовязався передати позивачеві у користування предмет лізингу не пізніше 120 робочих днів з дня отримання на поточний рахунок відповідача наступних платежів: адміністративного платежу, Авансового платежу, комісії за передачу предмета лізинг у разі наявності; оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6 ст. 9 даного Договору.

На виконання умов договорів позивач сплатив на рахунок лізингодавця авансові платежі в розмірі 50000,00 грн. по кожному з договорів (платіжні доручення №1210 та 1209 від 26.11.2015). Вказані авансові платежі відповідачем згідно умов п. 9.7 договору були зараховані як адміністративний платіж.

Відповідно до п. 12.1 Договору фінансового лізингу, лізингоодержувач який сплатив Адміністративний платіж, частково або повністю сплатив Авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингнодавця. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини Авансових платежів, 40% (сорок відсотків) Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку не повертається.

Листом від 15.12.2015 р. позивач звернувся до відповідача з проханням розірвати договори фінансового лізингу та повернення авансових платежів на загальну суму 100000,00 грн., які станом на момент розгляду справи позивачу неповернуті.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Також, судом встановлено, що договори лізингу не містять графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (відсутній додаток 3 до договорів лізингу) та сам обсяг таких платежів сторони не погодили та не підписали в момент укладення договорів, що вказує на невизначеність загального обсягу фінансування, що у свою чергу відповідно до п.10 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є ознакою несправедливої угоди, а саме установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

У пункті 8.3 оспорюваного Договору вказана погоджена сторонами вартість предмета лізингу, однак лише на момент укладання договору (19762,85 доларів США). За умовами договору вона може бути змінена, в залежності від зміни обмінного курсу долара США до української гривні або у разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця, що у свою чергу відповідно до п.13 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» також є ознакою несправедливої угоди, без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Аналіз змісту спірних договорів фінансового лізингу від 26 листопада 2015 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорах виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судами не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договори фінансового лізингу від 26 листопада, укладені між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», нотаріально посвідчено не було.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку про те, що договори містять несправедливі умови для позивача, а також всупереч вимогам чинного законодавства відповідач здійснює свою діяльність без ліцензії для здійснення фінансової діяльності, а лізингові договори не були нотаріально посвідчені.

Питання судових витрат вирішується на підставі ст. 88 ЦПК України та підлягають стягнення з відповідача на користь позивача.

На підставі наведеного, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 -215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів задовольнити повністю.

Визнати договір Фінансового лізингу №002096 з додатками від 26 листопада 2015 року та договір №002097 з додатками від 26 листопада 2015 року укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» недійсним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», адреса: 01601, м. Київ, вул. Шовковична, 42-44, на користь ОСОБА_2, адреса: 07261, Київська область, Іванківський район, с. Блідча, вул. Шишова, 5, ідентифікаційний код НОМЕР_1, сплачені кошти в розмірі 50000 (пятдесят тисяч) грн. 00 коп. за договором Фінансового лізингу №002096 від 26 листопада 2015 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», адреса: 01601, м. Київ, вул. Шовковична, 42-44, на користь ОСОБА_2, адреса: 07261, Київська область, Іванківський район, с. Блідча, вул. Шишова, 5, ідентифікаційний код НОМЕР_1, сплачені кошти в розмірі 50000 (пятдесят тисяч) грн. 00 коп. за договором Фінансового лізингу №002097 від 26 листопада 2015 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», адреса: 01601, м. Київ, вул. Шовковична, 42-44, на користь ОСОБА_2, адреса: 07261, Київська область, Іванківський район, с. Блідча, вул. Шишова, 5, ідентифікаційний код НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. П. Гончарук