Провадження № 22-ц/779/1264/2016
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л.В.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Вакарук В.М., Мелінишин Г.П.

секретаря Шемрай Н.Б.

з участю представника апелянта ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Івано-Франківського міського суду від 12 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

27.11.2015 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 17.09.2011 року о 23 год. на автодорозі Н-9 Мукачево - Львів сталася ДТП за участю її транспортного засобу марки АUDI А6, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_8 та транспортного засобу марки OPEL VECTRA, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5 Постановою Тисменицького районного суду від 30.10.2012 року винним у ДТП визнано водія ОСОБА_5, яка порушила п. 16.11 Правил дорожнього руху та виїхала на головну дорогу, не надавши при цьому переваги в русі автомобілю АUDI, що рухався по головній дорозі. Внаслідок ДТП її транспортний засіб було пошкоджено. Вартість матеріального збитку становить 81 756,26 грн. Згідно поліса №АА/4601565 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.08.2011 року цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки OPEL VECTRA - ОСОБА_6 застрахована у ТДВ СК «Провіта» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, 50 000 грн. 01.01.2013 року ОСОБА_8 звернувся у ТДВ СК «Провіта» із заявою про виплату страхового відшкодування. Страхове відшкодування було виплачено 03.10.2014 року в розмірі 49 000 грн., за мінусом франшизи в розмірі 1 000 грн. Таким чином, невиплачена їй різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням становить 32 756,26 грн., які підлягають стягненню з відповідачів. При розгляді адміністративної справи щодо встановлення винної у даній ДТП особи судом було призначено транспортно-трасологічну експертизу, вартість якої становить 2 532,60 грн., яка також підлягає стягненню з відповідачів. Крім того, позивач просила стягнути 3 000 грн. витрат на правовому допомогу та 487,20 грн. витрат по оплаті судового збору.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 квітня 2016 року задоволено частково позов ОСОБА_4. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 31 756,26 грн., франшизу в сумі 1 000 грн. та судовий збір в сумі 416,80 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема апелянт вказує, що суд першої інстанції без належних доказів дійшов передчасного та помилкового висновку про те, що вона винна у скоєнні ДТП і повинна нести цивільно-правову відповідальність. Постановою Тисменицького районного суду від 30.10.2012 року, на яку зіслався суд першої інстанції, не встановлено, що саме порушення нею Правил дорожнього руху спричинило ДТП та пошкодження автомобіля позивача, а також її вину у вчиненні ДТП. До адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП вона не притягалася.

Крім того, апелянт зазначає, що ДТП сталася за участю двох транспортних засобів і обидва транспорті засоби пошкоджені, а тому застосуванню підлягала ст. 1188 ЦК України, а не ст. 1187 ЦК України, яку застосував суд.

З наведених підстав апелянт просить рішення Івано-Франківського міського суду від 12 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

У засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги не визнала, рішення суду першої інстанції вважала законним і обґрунтованим.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомив.

З урахуванням положення ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що з вини відповідача ОСОБА_5 в результаті ДТП, яка мала місце 17.09.2011 року о 23 год. на автодорозі Н-9 Мукачево - Львів, автомобілю марки АUDI А6, реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого являється ОСОБА_4 та яким керував по дорученню ОСОБА_8, було спричинено механічні пошкодження, в результаті чого позивачу завдано матеріальну шкоду на суму 81 756,26 грн., яку частково, в розмірі 49 000 грн., оплачено ТДВ СК «Провіта», а тому позов в частині стягнення невиплаченої різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, франшизи та понесених позивачем витрат по оплаті судового збору слід задовольнити. В іншій частині позову слід відмовити за безпідставністю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.09.2011 року о 23 год. на автодорозі Н-9 Мукачево - Львів сталася ДТП за участю транспортного засобу марки АUDI А6, реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого являється ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_8 та транспортного засобу марки OPEL VECTRA, реєстраційний номер НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_6, під керуванням ОСОБА_5

Постановою Тисменицького районного суду від 30.10.2012 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.12.2012 року, провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_8 закрито у зв'язку з відсутністю події і складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, (а.с. 5-8).

В силу дії ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином не потребують доказуванню в судовому засіданні факт настання ДТП за участю вище вказаних транспортних засобів і що ДТП сталась не з вини водія ОСОБА_8

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вище наведеною постановою встановлено, що ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом марки OPEL VECTRA, здійснила виїзд на головну дорогу з другорядної, не надавши при цьому перевагу в русі автомобілю марки АUDI під керуванням ОСОБА_8, що рухався по головній дорозі, чим порушила п. 16.11 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталось зіткнення з автомобілем марки АUDI.

З огляду на встановлені обставини в постанові Тисменицького районного суду від 30.10.2012 року в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, щодо ОСОБА_8 та з урахуванням положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що в даній справі не підлягає доказуванню факт настання ДТП з вини відповідача ОСОБА_5, в результаті якого пошкоджений транспортний засіб марки АUDI А6, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Наведеним спростовуються доводи апелянта про те, що суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про те, що вона винна у скоєнні ДТП і повинна нести цивільно-правову відповідальність, а постановою Тисменицького районного суду від 30.10.2012 року не встановлено, що саме порушення нею Правил дорожнього руху спричинило ДТП та пошкодження автомобіля позивача.

Внаслідок пошкодження транспортного засобу позивача, їй спричинено матеріальну шкоду.

За змістом ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за заподіяння шкоди, шкода заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, в повному обсязі.

Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У відповідності до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_5 керувала транспортним засобом без відповідної на те правової підстави.

Більше того, вона не притягалась до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306, яким встановлено які документи повинен мати при собі водій механічного транспортного засобу.

Таким чином висновок суду, що шкода, спричинена власнику транспортного засобу АUDI А6, підлягає відшкодуванню саме з ОСОБА_5 є правильним.

Судом установлено, що відповідно до полісу №АА/4601565 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.08.2011 року (а.с. 12), цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки OPEL VECTRA, реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_6 застрахована у ТДВ СК «Провіта».

Між страховиком та страхувальником було укладено Договір І типу.

Відповідно до п. 1.4. ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону) особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

В силу дії ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За даними полісу №АА/4601565 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.08.2011 року сторонами погоджено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну на одного потерпілого становить 50 000 грн., розмір франшизи визначено в 1000 грн.

Згідно п. 12.1. ст. 12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно звіту №171/11 про оцінку транспортного засобу від 30.09.2011 року (а.с. 60-103) вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових, заподіяного власнику транспортного засобу АUDI А6, реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП складає 81 756,26 грн.

В матеріалах справи відсутні докази, що страхова компанія чи відповідачі не погоджувались та оскаржували оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого позивачу пошкодженням транспортного засобу. Такі докази не надані суду і представником апелянта в судовому засіданні. А тому її твердження про те, що характер пошкоджень транспортного засобу, що зазначені експертом у висновку транспортно-трасологічної експертизи, яка проводилась в рамках справи про адміністративне правопорушення, не відповідає тим пошкодженням транспортного засобу, які підлягають ремонту для його відновлення, зазначеному в звіті №171/11 про оцінку транспортного засобу від 30.09.2011 року та долученим до нього протоколу огляду колісного транспортного засобу від 23.09.2011 року, ремонтній калькуляції №171 від 30.09.2011 року, судом апеляційної інстанції не досліджуються, оскільки апелянт не зазначала про це в своїх доводах апеляційної скарги. А в силу ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Крім того суд зауважує, що основним завданням транспортно-трасологічної експертизи є визначення механізму зіткнення автотранспортного засобу з іншим об'єктом, що бере участь у ДТП, за допомогою дослідження слідів автомобіля, що залишилися при дорожньо-транспортній пригоді, а не встановлює обсяг пошкоджень. Як ствердила представник апелянта нею не заявлялось клопотання про призначення автотехнічної експертизи, яка виконується за результатами огляду пошкодженого автомобіля та експертного аналізу обсягу та інтенсивності пошкоджень, а значить і обсягу та складності ремонтно-відновлювальних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля.

За наведених обставин суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо розміру відшкодування матеріальної шкоди, правильно виходив з вартості матеріального збитку, визначеного в звіті №171/11 про оцінку транспортного засобу від 30.09.2011 року, в розмірі 81 756,26 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що ТДВ СК «Провіта» виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі ліміту відповідальності за шкоду заподіяну майну потерпілого за мінусом франшизи в сумі 49 000 грн. Вказаний факт сторони визнали, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України він не підлягає доказуванню.

Виплативши страхове відшкодування позивачу, ТДВ СК «Провіта» визнало, що ДТП, яка сталась 17.09.2011 року за участю забезпеченого транспортного засобу марки OPEL VECTRA, реєстраційний номер НОМЕР_2, є страховим випадком, за яким настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, якою в даному випадку є ОСОБА_5

Наведеною обставиною також спростовуються доводи апелянта про не встановлення судом винуватості ОСОБА_5 в настанні ДТП, і як наслідок спричинення нею шкоди позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктом 1 частини 2 вказаної статті визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За наведених обставин суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що матеріальна шкода, заподіяна позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП, що мала місце 17.09.2011 року, підлягає відшкодуванню з відповідача ОСОБА_5 в розмірі 31 756,26 грн., а також франшиза в розмірі 1 000 грн.

Також судом правильно у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України вирішено питання витрат, понесених позивачем, по оплаті судового збору.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення в наведеній частині.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313- 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Вакарук В.М.

Мелінишин Г.П.