Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Подрєзова Г. О. ,

при секретарі Александрова А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білій Церкві цивільну справу за позовом ПАТ Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення;

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ Банк «Фінанси та кредит» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, мотивуючи тим, що 06.09.2007року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та фізичною особою ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 16-07-Ип/40, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 23900 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 14,5% річних, строком до 05.06.2012року. В якості забезпечення зобов»язань за кредитним договором між сторонами був укладений іпотечний договір від 06.09.2007року , посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_5,зареєстрований в реєстрі за № 4741,4742, за умовами якого відповідачі як іпотекодавці передали в іпотеку банку як іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 2 в м. Білій Церкві, загальною площею 44,0кв.м., жилою площею 28,9кв.м., яка складається з 2-х жилих кімнат. Позичальником ОСОБА_1 обов»язок по поверненню кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, не виконується, а згідно з п. 3.4 кредитного договору у разі порушення позичальником будь-яких умов кредитного договору, банк має право призупинити видачу кредитних ресурсів, відмовити у продовженні строку дії кредитного договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, оплати процентів, неустойки відповідно до умов кредитного договору. Пунктом 8.4.3 іпотечного договору передбачено право іпотеко держателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання боржником зобовязань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані. Пунктом 10 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення за цим договором здійснюється на розсуд іпотеко держателя або іпотеко держателем самостійно на підставі цього договору, або за виконавчим написом нотаріуса, або за рішенням суду. Посилаючись на те, що термін повернення кредиту в повному обсязі настав, а заборгованість не сплачена, позивач отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за банком. Враховуючи викладене, просив суд , в рахунок повернення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 05.06.2015року становить 2174207,65грн., з яких сума простроченої заборгованості по основному боргу 17976,46доларів США, що еквівалентно 377751,94грн.; сума простроченої заборгованості за відсотками 9321,59доларів США, що еквівалентно 195881,10грн.; пеня , нарахована на суму простроченого тіла кредиту, відсоткам 1600574,61грн., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на зазначене нерухоме майно за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб»єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виселити відповідачів з квартири, що передана в іпотеку та стягнути солідарно з відповідачів судовий збір.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та її представник за договором в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі, надали письмові заперечення проти позову, згідно з якими позивачем пропущено строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення основного боргу, нарахованих відсотків за користування кредитом. Також, послалися на неправомірне нарахування відсотків за користування кредитом після закінчення встановленого строку дії кредитного договору, який визначений в п.3.2 кредитного договору «до 05.06.2012року». Крім цього, послалися на те, що позивачем не визначена початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Також, послалися на те, що предметом іпотеки є квартира, в якій проживають відповідачі, квартира не була придбана за рахунок кредиту, а тому за змістом норми ст.. 109 ЖК України, тобто відсутності підстав для виселення відповідачів з квартири, що передана в іпотеку.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов визнали частково.

В судовому засіданні було встановлено, що дійсно 06.09.2007року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та фізичною особою ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 16-07-Ип/40, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 23900 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 14,5% річних, строком до 05.06.2012року.

Відповідно п.3.2 кредитного договору позичальник зобов»язується проводити погашення кредиту шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок щомісячно у строк до 10 числа кожного місяця проводити погашення заборгованості згідно додатку №1.

Відповідно до п. 3.4 банк має право припинити видачу кредитних коштів позичальнику, продовженні строку дії цього договору, вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів, неустойки, згідно з умовами кредитного договору у разі : п.б) позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі проводив зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або процентах, згідно з п.п. 3.2,4.3,4.4.

Відповідно до п. 4.3 договору позичальник сплачує проценти щомісячно , в строк до 10 числа кожного місяця згідно з додатком №1 до кредитного договору.

Відповідно до п.5.1 договору в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов»язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, передбачених цим договором, в іпотеку передається нерухоме майно : квартира №11 житлового будинку №10 по вул.. Учгоспній2 м. Біла Церква .

Також, 06.09.2007 року між ОСОБА_1 та банком був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_5,зареєстрований в реєстрі за № 4741,4742, предметом якого було передача в іпотеку вказаної вище квартири, яка належить відповідачам ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності підставі свідоцтва про право власності на житло виданого виконкомом Білоцерківської міської ради 22.02.1995року за номером №11546, зареєстрованим в Білоцерківському МБТІ від 10.02.1997 року, запис у реєстровій книзі за № 12707.

Відповідно до п.8.4.3 іпотечного договору іпотеко держатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання іпотекодавцем зобов»язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані.

Відповідно до п.8.4.7 та 8.4.8 іпотекодержатель може у разі виникнення права звернення на предмет іпотеки реалізувати його відповідно до вимог цього договору, достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання іпотекодавцем будь-яких умов кредитного договору.

Відповідно до п. 10 іпотечного договору звернення стягнення на заставлене майно за цим договором здійснюється на розсуд іпотеко держателя : або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або самостійно іпотеко держателем на умовах цього договору. А згідно з п. 11.3.1 задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов»язання за кредитним договором у порядку встановленому ст.. 37 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 5 цього договору узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки становить 151093,00грн.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 06.09.2007року, наданому позивачем до суду, заборгованість ОСОБА_1 станом на 05.06.2015року становить 2174207,65грн., з яких сума простроченої заборгованості по основному боргу 17976,46доларів США, що еквівалентно 377751,94грн.; сума простроченої заборгованості за відсотками 9321,59доларів США, що еквівалентно 195881,10грн.; пеня , нарахована на суму простроченого тіла кредиту, відсоткам 1600574,61грн.

Але, відповідачка ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні заперечували позовні вимоги щодо стягнення основного боргу за кредитним договором тими обставинами, що погашення відповідачем коштів за кредитним договором повинно було здійснюватись щомісяця, частинами до повної виплати суми боргу. Відповідно до правового висновку ВС України від 6 листопада 2013 року при розгляді справи № 6-116цс13, предметом якої, був спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно з яким початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов»язковим для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Як вбачається з додатку №1 до кредитного договору передбачено сплату заборгованості за графіком, в тому числі по 419,30 доларів США по тілу кредиту та оплату процентів за користування кредитом частинами починаючи з суми 240,66доларів США на жовтень 2007року до 5,91 доларів США на червень 2012рік.

Крім цього, з розрахунку заборгованості, складеного позивачем вбачається, що останній платіж по тілу кредиту здійснений 27.11.2008року в сумі 320,00 доларів США.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення суми основного боргу в розмірі 17976,46доларів США, що еквівалентно 377751,94грн. не ґрунтується на вимогах ст..ст. 1050 ч.2, ст..ст. 257, 261, 264 ЦК України, так як заявлені з пропуском строку позовної давності.

Крім цього, сторони у кредитному договорі встановили строк закінчення виконання останнього зобовязання та визначили дату повернення останнього платежу до 05.06.2012року, а тому суд погоджується з запереченнями відповідача ОСОБА_1 щодо не законного нарахування відсотків за користування кредитом після цієї дати в розмірі 14,5% річних, ( п.2.1 кредитного договору).

Так, позивачем після дати, визначеної сторонами, як строк закінчення виконання договору, тобто після 05.06.2012року нараховані відсотки за користування кредитом по 05.06.2015рік в сумі 7964,67доларів США. Тому, на думку суду, ця сума нарахована безпідставно. Станом на дату остаточного виконання зобов»язання існувала сума заборгованості по сплаті відсотків в розмірі 13082,76доларів США, з яких відповідачка сплатила суму боргу 11725,04 доларів США, а тому фактично існувала заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 13082,76 11725,04 = 1357,72 доларів США.

Але, з урахуванням права банку на стягнення заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом , у разі їх сплати частинами, ( як це зазначено в п.4.3 кредитного договору), а тому строк позовної давності до цих вимог був пропущений.

Суд не бере до уваги проведення відповідачкою ОСОБА_1 оплати нарахованих відсотків після дати закінчення виконання зобов»язання, оскільки на думку суду, нарахування таких відсотків проводилося не законно.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання ( неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосуються положення п.1 цієї глави.

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з ст.1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в силу іпотеки іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

В даному випадку, у зв»язку з пропуском строку позовної давності для пред»явлення вимог до позичальника, в частині стягнення суми основного боргу та відсотків за користування кредитом, а також не законного нарахування відсотків після закінчення строку виконання зобов»язання, передбаченого договором, а тому суд вважає, що підстав для задоволення вимог позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, не має.

Судом не беруться до уваги письмові заяви відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 щодо визнання частково позовних вимог. Так, ці відповідачі є майновими поручителями. Згідно з Законом України «Про іпотеку» ст.11 - майновий поручитель особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобовязання іншої особи боржника. Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що недоведеність позовних вимог до відповідача ОСОБА_1, яка є позичальником грошових коштів у банку, у зв»язку з пропуском позовної давності, виключає можливість задоволення позовних вимог і до майнових поручителів.

Керуючись ст.ст. 15,60,212-215,218,223 ЦПК України, ст.ст.257,261,264, 530, 575, 1048,1054 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ПАТ Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_8