Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"14" листопада 2016 р. Справа № 608/1685/16-ц
Номер провадження2/608/782/2016
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Квятковської Л. Й.
з участю секретаря Маришевої Г.М.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Авто Лайф" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу № 1174 від 15.09.2016 року недійсним і стягнення по ньому коштів, а також відшкодування моральної шкоди, -
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить справу за його позовом про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу №1174 від 15.09.2016р. недійсним і стягнення по ньому коштів, а також відшкодування моральної шкоди слухати без його відсутності за участю представника ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримує.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився. В суд надійшло письмове заперечення, в якому вказується, що сторони мали намір укласти саме договір лізингу, а не купівлі-продажу. В момент підписання договору сторонами досягнути всіх істотних умов, визначених ЗУ «Про фінансовий лізинг». Умови договору є чесними і пропорційними з урахуванням особливостей непрямого лізингу. Сторони керувалися принципами диспозитивності та свободи укладання договору (дозволено все, що не заборонено). Позивач плутає Лізингодавця з продавцем і застосовує законодавство про захист прав споживачів. Хоча, Лізингодавець не є продавцем, а є покупцем і не несе відповідальність за якість товару.
Нотаріальна форма для непрямого лізингу не обов`язкова (ЗУ «Про фінансовий лізинг»), жодний нотаріус не посвідчує договори непрямого лізингу, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій забороняє посвідчувати договори непрямого лізингу. В Україні не існує ліцензії для непрямого лізингу, а тому, відповідно до ст. 20 ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності» дозволено здійснювати такий вид господарської діяльності без ліцензії. Таким чином, права споживача не були порушені, а небажання Позивача виконувати договірні зобов`язання не є підставою для визнання договору недійсним.Вважають, що не скористання своїм правом на належне ознайомлення з умовами договору, не може свідчити про введення в оману позивача відповідачем. На думку представника відповідача, свідчення позивача щодо введення його в оману є лише способом ухилитись від взятих на себе зобов`язань та характеризує позивача, як недобросовісного клієнта, який має на меті відмовитись від правочину за будь-яку ціну. Положеннями ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено істотні умови договору лізингу. Вказаним вимогам законодавства договір фінансового лізингу та додатки до договору відповідають, Договір містить найменування товару (предмет лізингу), розмір лізингових платежів та строк лізингу. Підтвердженням отримання позивачем повної, необхідної, доступної та достовірної інформації про положення Договору є особисте підписання Позивачем кожної сторінки самого Договору та додатків до нього, а отже, було досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Отже, Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є спеціальним Законом, що регулює порядок надання фінансових послуг. Даний Закон визначає, що положення Закону України «Про захист прав споживачів» є загальним Законом. Це свідчить, що норми Закону України «Про захист прав споживачів» не мають пріоритетного значення для регулювання лізингу. Даний Закон може застосовуватися лише в разі відсутності певного нормативного регулювання. Проте, дане регулювання визначено окремим Законом. Згідно ст. 806 параграфу 6 "Лізинг" глави 58 "Найм (оренда)" Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. При цьому, норма ст. 799 Цивільного кодексу України, на яку посилається Позивач, міститься у параграфі 5 "Найм (оренда) транспортного засобу" глави 58 "Найм (оренда)", який взагалі не регулює відносини фінансового лізингу та не є спеціальною нормою, а загальною, яка прямо не регулює відносини лізингу. Нотаріальне посвідчення Договору лізингу є необов`язковим. Відповідач не займається адмініструванням фінансових активів для придбання товарів у групах, а займається фінансовим лізингом відповідно до положень Закону України «Про фінансовий лізинг», положеннями якого не передбачено ліцензування такого виду діяльності, а регулятором - Нацкомфінпослуг видається довідка, на підставі якої здійснюється така діяльність. Регулятором не впроваджено ліцензійних умов для фінансового лізингу, що говорить про те, що на даному етапі - фінансовий лізинг в Україні не ліцензується. Тому отримання ліцензії для надання послуг фінансового лізингу не потрібно. Позивача не доводить, що умови договору лізингу порушують принцип добросовісності у розумінні п. 6 ч. 1 ст. З та ч. З ст. 509 Цивільного кодексу України та того, що умови договору завдають хоч якоїсь шкоди Позивачу та не наводиться жодного прикладу нанесення такої шкоди. Просять долучити заперечення до матеріалів справи; у задоволенні позову відмовити; розглядати справу у відсутності представника відповідача.
Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
15 вересня 2016 року між ТОВ «ЛК «АВТО-ЛАЙФ» (Лізингодавець) та ОСОБА_2 (Лізингоодержувач) укладено в простій письмовій формі договір фінансового лізингу №1174, згідно умов якого лізингодавець бере на себе зобов`язання придбати предмет лізингу, який визначено Лізингоодержувачем, в порядку та на умовах даного Договору та інших письмових домовленостей між сторонами. Предметом фінансового Лізингу по даному договору є транспортний засіб марки «Беларус-892».
15.09.2016 року ОСОБА_2 сплатив відповідачу 49 800 грн. в якості адміністративного платежу, що стверджується копією доданої квитанції.
Вказаний договір укладено після ознайомлення позивача з розміщеного в інтернеті оголошення про акцію з розпродажу транспортних засобів на сайті «auto.ria.com» та телефонного дзвінка за вказаним в оголошенні номером телефону.
Відповідно до ч. 1 ст. 230 Цивільного Кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 ЦК, такий правочин визнається судом недійсним.
Обман має місце якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину. або якщо вона замовчує їх існування.
При укладенні оспорюваного договору консультант ТОВ «АВТО-ЛАЙФ» умисно ввела Клієнта ОСОБА_2 в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Це зокрема вид договору (фінансовий лізинг, а не купівля-продаж), ціна автомобіля 18 721,80 доларів США, що еквівалентно 498 000,00 гривень, а не 9 400.00 доларів США, що еквівалентно 250 040.00 гривень), вартість доставки-комісія з передачу (561,65 доларів США, а не безкоштовно), умови та строк доставки автомобіля та ін. Якби консультант належним чином роз`яснила йому умови договору, то він би нізащо на них не погодився.
Таким чином, під час підписання Договору було порушено право Клієнта на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про послугу, яку надає ТОВ «АВТО-4 ЛАЙФ». Було порушено умови п. 4 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів», а також ч. З ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка передбачає, що інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.
Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України №723 від 16.12.1997 року "Про фінансовий лізинг" (надалі - Закон №723) та Законом України №2664 від 12.07.2001 року "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"( надалі - Закон № 2664).
Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Статті 18, 19 Закону України №1023 від 12.05.1991 "Про захист прав споживачів" (надалі - Закон № 1023) містять самостійні підстави визнання угоди недійсною або її умов.
За змістом ч. 5 ст.18 Закону № 1023, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.
Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому згідно ч. 6 ст.18 вищевказаного Закону.
Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч.2 ст. 18 Закону № 1023 -"Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача."
Зі змісту вищевказаної статті вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).
Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов`язків, передбачені договором та законом, звужені обов`язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положенням Цивільного кодексу України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання чи неналежне виконання обов`язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.
Відповідно до ч.2 ст.806 Цивільного кодексу України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою, договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України.
Згідно статті 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини 1 статті 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Така правова позиція викладена в Постанові від 16 грудня 2015 року судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі №6-2766цс за особи до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів за заявою особи про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України " Про захист прав споживача", якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, позбавлення достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; така практика вводить в оману стосовно: ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг, ... коли надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору тощо.
Відповідач створив умови, при яких позивач - мешканець з іншої області, був реально позбавлений можливості оцінити інформацію, оскільки працівники приспішували його прийняти рішення, посилаючись на обмеження кількості акційного товару, а також і на закінчення акційного періоду з реалізації автомобілів за зниженою ціною, з вимогою оплати першого платежу до підписання договору, що знайшло підтвердження в судовому засіданні.
Таке поняття обману охоплюється диспозицією статті 19 Закону "Про захист прав споживачів", тобто в діях відповідача є нечесна підприємницька діяльність, яка виразилась у створенні умов, при яких позивач був позбавлений виважено та об`єктивно оцінити умови угоди.
Отже, врахувавши в системному зв`язку норми чинного законодавства, які регулюють відносини в сфері фінансового лізингу, та обставини справи, зокрема те, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір без дотримання усіх передбачених чинним законодавством вимог, під впливом обману, суд вважає, що відповідачем не надано доказів на спростування обставин, які виклав позивач, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення сплачених коштів підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог позивача ОСОБА_2 в частині стягнення моральної шкоди то вони безпідставні, не доведені позивачем і не підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або
ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням
здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав,
у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість
продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з
оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Посилання позивача ОСОБА_2 на погіршення стану здоров"я внаслідок дій відповідача з посиланням на доказ квитанцію про оплату придбання балончика для інгаляцій, спростовується ним же представленим актом дослідження стану здоров"я від 30.09.2016 року згідно направлення військомату, в якому значиться що хворіє бронхіальною астмою протягом трьох років після перенесеної пневмонії з 2010 року, тобто ще задовго до дій відповідача.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача в користь позивача судовий збір у сумі 552 гривень 98 копійок.
Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 3, 6, 203, 215, 216, 220, 227, 230, 627, 628, 799 ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», Законом України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО-ЛАЙФ» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним , стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
спрямований на придбання транспортного засобу марки Беларус-892, об`ємом двигуна 4,75 дизель, на визначених в Договорі та додатках до нього умовах.
Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 552,98 (п`ятсот п`ятдесят дві) гривні 98 копійок.
В решті позову відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги апеляційному суду Тернопільської області через Чортківський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя: Л. Й. Квятковська