Провадження № 22-ц/780/2354/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 30.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції, третя особа: ОСОБА_6 про визнання правочину дійсним, визнання права власності на автомобіль та зняття арешту з автомобіля, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Відділу ДВС Бориспільського МРУЮ, третя особа: ОСОБА_6 про визнання правочину дійсним, визнання права власності на автомобіль та зняття арешту з автомобіля.

В обґрунтування позову вказував, що 02 серпня 2009 року між ним - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу автомобіля.

За умовами даного договору ОСОБА_6 продав ОСОБА_5 автомобіль марки «Volkswagen», 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

ОСОБА_5 зобовязався сплатити за автомобіль грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, що еквівалентно 40000 гривень і на виконання умов укладеного договору ОСОБА_6 надав на імя ОСОБА_5 та його сина ОСОБА_7 довіреність на право управління та розпорядження транспортним засобом, передав автомобіль, ключі від автомобіля та свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу.

На підтвердження того, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу автомобіля було надано розписку від 02 серпня 2009 року про отримання ОСОБА_6 грошових коштів у розмірі 40000 гривень, що еквівалентно 5000 доларів США.

В 2015 році ОСОБА_6 повідомив позивача про те, що на автомобіль марки «Volkswagen», 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, накладено заборону на відчуження відділом ДВС Бориспільського МРУЮ.

Просив визнати договір купівлі-продажу автомобіля, укладений між ним та ОСОБА_6, дійсним; визнати за ним право власності на автомобіль марки «Volkswagen», 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, а також зняти арешт з автомобіля.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_6 є власником автомобіля марки «Volkswagen», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АІС №213036 (а.с.12).

02 серпня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу (а.с.32), за умовами якого, ОСОБА_6 продав ОСОБА_5 вказаний автомобіль, а останній зобовязався після підписання даного договору сплатити грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, що еквівалентно 40000 грн.

02 серпня 2009 року ОСОБА_8, який діяв від імені ОСОБА_6, на підставі нотаріально посвідченої довіреності, надав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу ОСОБА_9, якою уповноважив ОСОБА_5 та ОСОБА_7 керувати та розпоряджатися автомобілем марки «Volkswagen», 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.5).

На підтвердження факту отримання грошових коштів від ОСОБА_6 надав власноручно написану розписку, в якій зазначив, що отримав 5000 доларів США, що еквівалентно 40000 гривень, а ОСОБА_5 передав автомобіль з ключами та технічним паспортом (а.с.6).

Постановою державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ ОСОБА_10 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31 січня 2014 року було накладено арешт на все майно ОСОБА_6, у звязку з заборгованістю зі сплати аліментів відповідно до виконавчого листа №2/1005/933, виданого 21 травня 2012 року Бориспільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 аліментів у розмірі ? частини (а.с.9).

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, вказував що оскільки спірний автомобіль не був знятий з реєстрації під час передачі його позивачу та залишався зареєстрованим за ОСОБА_6, то фактично передача у власність автомобіля не відбулася, а він був переданий позивачу, на підставі довіреності, для володіння та розпорядження.

Також, місцевий суд зазначав, що ОСОБА_5 не надано суду будь яких, належних доказів, які б підтверджували правомірність набуття ним у власність спірного автомобіля, а подана до суду розписка від 02 серпня 2009 року не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля.

З такими висновками погоджується судова колегія, виходячи з наступного.

Враховуючи вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст. 334 ЦК України (в ред. до 11.02.2010 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. З моменту державної реєстрації договору у набувача за таким договором виникає право власності.

У відповідності до ч. 3 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів, в тому числі автомобілі, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

ОСОБА_5 не надано доказів державної реєстрації автомобіля марки «Volkswagen», 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому і права власності не виникло.

Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності ОСОБА_8 уповноважив ОСОБА_5 та ОСОБА_7, керувати, а також розпоряджатися від імені власника АТЗ ОСОБА_6 (зняти по обліковій картці з обліку в органах ДАІ, обміняти, здавати в оренду, продавати, переобладнувати даний ТЗ, у випадку необхідності отримати дублікат Свідоцтва про реєстрацію ТЗ, застрахувати автомобіль і при настанні страхового випадку отримати відповідне грошове відшкодування у страховій компанії), проте вказана довіреність видана терміном до 27 червня 2012 року і термін її дії закінчився (а.с. 5)

Виходячи з вищевикладеного, ОСОБА_5 не мав права розпоряджатися вказаним автомобілем починаючи з 28 червня 2012 року, оскільки термін дії довіреності закінчився.

Тобто, на момент винесення державним виконавцем ВДВС Бориспільського МРУЮ постанови від 31 січня 2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ОСОБА_5 взагалі не мав ніяких прав на спірний автомобіль.

Згідно з вимогами ст. 655 ЦК Україниза договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і оплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до положень ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів обставин, на які посилається, як на підставу своїх вимог про визнання правочину дійсним, визнання права власності на автомобіль та зняття арешту з автомобіля.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно встановив фактичні обставини справи, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, оскільки докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: С.М. Верланов

ОСОБА_3