У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, трьох відсотків річних, пені та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він є споживачем банківських послуг, згідно укладеного договору про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» від 24 грудня 2014 року № 300937/81756/6-14, строк дії якого до 24 червня 2015 року. Відповідно договору відсоткова ставка на суму вкладу становить 11,6 % річних.

Ним було внесено за вказаним договором банківського вкладу кошти у розмірі 1 100 дол. США, які розміщувалися на вкладному рахунку № 2630.3.207176.004 на строк з 24 грудня 2014 року по 24 червень 2015 року.

Вказує, що 02 червня 2015 року за вхідним № 646 на ім'я начальника відділення № 25 філії «Центральне РУ Банку ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» та 03 червня 2015 року за вхідним № 2425-Г на ім'я голови правління банку подавав заяви про повернення належним сум готівкою в день закінчення строкового вкладу. На вказані заяви в установлений Законом України «Про звернення громадян» строк відповіді відповідачами не надано.

Зазначає, що 24 червня 2015 року він прийшов до офісу відділення банку за місцем укладення договору та наполягав на поверненні вкладу з відсотками готівкою у повному обсязі у зв'язку із закінченням строку дії договору, при цьому також 24 червня 2015 року за вхідним № 673 подавав відповідну заяву на ім'я начальника відділення. Проте у виплаті коштів йому було відмовлено з причин наявності у відповідача документів про заборону повертати депозити вкладникам, при цьому такі документи на його вимогу працівниками відділення надані не були з посиланням на банківську таємницю та для внутрішнього користування. Зазначає, що також відповідачем було проігноровано подану ним заяву від 24 червня 2015 року за вхідний № 5086-Г.

Незаконними діями відповідача йому була заподіяна моральна шкода. Він є інвалідом 3 групи і неотримання коштів за вкладом позбавляє його права на лікування та оздоровлення за медичними рекомендаціями, що призводить до ушкодження здоров'я.

Враховуючи вищевикладене, просив суд визнати протиправними дії ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо порушення умов договору від 24 грудня 2014 року № 300937/81756/6-14 у частині невиконання зобов'язання про повернення вкладу та нарахованих відсотків готівкою у зв'язку із закінченням дії договору на його вимогу за поданими заявами від 02 червня 2015 року за вхідним № 646, від 03 червня 2015 року за вхідним № 2425 Г, від 24 червня 2015 року за вхідним № 673, від 24 червня 2015 року за вхідним № 5086 Г; визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання йому відповіді на звернення за вказаними заявами, а також заявою за від 20 липня 2015 року за вхідним № 6775-Г; зобов'язати ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» надати йому відповідь на зазначені звернення рекомендованим листом відповідно Закону України «Про звернення громадян»; стягнути з відповідача одноразовою сумою у валюті вкладу (долари США) тіло вкладу в сумі 1 100 дол. США; нараховані відсотки в сумі 23,53 дол. США та за час несанкціонованого користування коштами банківського вкладу за межами строку договору банківського вкладу за період з 25 червня 2015 року по 21 жовтня 2015 року стягнути відсоткову ставку 11,6 % річних у розмірі 42,85 дол. США; 3 % річних від простроченої суми 11,08 дол. США, згідно ст. 611, ч. 2 ст. 625 ЦК України; пеню у розмірі 4 044,70 дол. США, згідно договору, ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 549-551 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про банку і банківську діяльність»; моральну шкоду в сумі 1 тис. грн, відповідно ст. ст. 24, 25 Закону України «Про звернення громадян», та моральну шкоду в сумі 9 тис. грн за ушкодження здоров'я згідно ст. 23 ЦК України. Також позивач просить встановити контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов'язання відповідача надати звіт в межах строку, установленого судом.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення яким задовольнити позов у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ст. 1058 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що за умови, коли позивач не здійснив розпорядження перерахованими йому на поточний рахунок коштами шляхом їх зняття, то вчинення таких дій на теперішній час є неможливим з підстав існування триваючої в банку тимчасової адміністрації, однак, це не позбавляє позивача права звернутись для вирішення цього питання до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, до якого позивач не звертався, що підтвердив у судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, трьох відсотків річних, пені та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак