Справа № 375/1113/16-ц
Провадження № 2/375/472/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2016 року Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Литвина О.В.

при секретарі - Юрченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Рокитне цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Звернувшись до суду з позовом Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 10361.17 грн. за кредитним договором б/н від 11.08.2008 року та заборгованість у розмірі 4699.55 грн. за кредитним договором № KIXRRX05880138 від 22.05.2008 року, а також судові витрати у справі.

В обгрунтування позову посилається на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 11.08.2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Відповідно до укладеного договору № KIXRRX05880138 від 22.05.2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 1390.80 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.03.2009 року. 06.12.2010 року ОСОБА_2 помер. Відповідач ОСОБА_1 є спадкоємицею майна померлого ОСОБА_2.

Зазначає, що станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 11.08.2008 року становить 10361,17 грн. (1704.67 грн. заборгованість за кредитом; 8656.50 грн. заборгованість за відсотками), а за кредитним договором № KIXRRX05880138 від 22.05.2008 року - 4699.55 грн. (984.62 грн. заборгованість за кредитом; 87.20 грн. заборгованість за відсотками, 228.76 грн. заборговансіть з комісії, 3398.97 грн. заборгованість з пені), яку власне і просить стягнути з відповідача на свою користь.

Як на правову підставу своїх вимог посилається на положення ст.ст. 608,1218,1219, 1281, 1282 ЦК України.

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», будучи належним чином повідомленим, у судове засідання не з'явився, натомість надіслав клопотання у якому просив справу розглянути у його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи на разі неявки вс удове засідання відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на необгрунтованість вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 11.08.2008 року, зважаючи, що позивачем не проведено розрахунок заборгованості на день смерті позичальника, як того вимагає закон, тобто станом на 06.12.2010 року.

Погоджуючись із наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором № KIXRRX05880138 від 22.05.2008 року, вона разом з тим, просила відмовити у вимозі про стягнення останньої у звязку із пропуском позивачем строку позовної давності при предявленні такої вимоги.

Також зазначила, що кредитор спадкодавця не пред'явив вимогу до спадкоємиці у встановлений частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України строк, а тому він вважається таким, що пропустив право вимоги.

Крім того, позивачем порушено загальний трирічний строк позовної давності щодо основної вимоги, передбачений ст. 257 ЦК України та однорічний строк позовної давності щодо стягнення неустойки (пеня, штраф), передбачений ст. 258 ЦК України. Оскільки боржник помер 06.12.2010 року, то з цього часу зобов'язання за договором не виконувалось, тому позивач міг у межах трирічного строку позовної давності включно до 06.12.2013 року звернутися до суду із позовом, міг дізнатися про смерть боржника та про коло спадкоємців.

Враховуючи споживчий характер спірних правовідносин посилається на п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин » в тім, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Зазначає, що за кредитним договором № № KIXRRX05880138 від 22.05.2008 року (який було укладено з визначеним строком виконання по 22.03.2009 року) перебіг строку звернення до суду із позовом у позивача почався зі спливом строку виконання, тобто 22.03.2009 року, а закінчився - 22.03.2012 року. За кредитним договором без номера від 11.08.2008 року (строк виконання якого не визначений) перебіг строку позовної давності почався 30.09.2008 року, тобто від дня несплати чаргового платежу, а закінчився - 30.09.2011 року.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 11 вказаного Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів.

Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань.

Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 526, 530, 608, 610, 612, 631, 1050, 1054, 1218, 1281, 1282 ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 530, 631 ЦК України, якщо у зобовязання встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк і закінчення останнього не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 11.08.2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг відповідно до умов якого на імя відповідача було відкрито кредитний картковий рахунок про надання кредитного ліміту у розмірі 3000.00 грн. з базовою кредитною ставкою по процента з 2% в місяць на залишок заборгованості та щомісячною комісією в розмірі 3.5% .

Позичальник підтвердив своїм підписом, що підписана ним заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 6.5 Умов, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до п. 8.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш як на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми позову.

22.05.2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено крадитний договір № KIXRRX05880138 шляхом підписання заяви про приєднання до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які були надані йому у письмовій формі, відповідно до умов якого банк надав йому строковий кредит у сумі 1390.8 грн. на строк 10 місяців з 22.05.2008 року по 22.03.2009 року на придбання товару, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2.0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 231.80 грн та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 32.08 грн. в обмін на зобов'язання позичальника повернути кредит, сплати відсотків, винагороди, комісії, у зазначені у заяві та Умовах строки. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця у період сплати за який приймається період з 15 по 20 число кожного місяця позичальник повинен був надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 187.74 грн для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії а також, інших витрат згідно з Умов. Позичальник підтвердив своїм підписом свою згоду, що підписана заява разом із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

06.12.2010 року позичальник помер. На разі, у зв'язку із неналежним виконанням останнім зобов'язань за кредитнимими договорами виникла заборгованість, яка станом на день його смерті складає:

- за кредитним договором б/н від 11.08.2008 року - 6050.28 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 1130.96 грн., заборгованість за відсотками - 4919.32 грн..

- за кредитним договором № KIXRRX05880138 від 22.05.2008 року - 4699,55 грн., з яких: 984.62 грн. заборгованість за кредитом; 87.20 грн. заборгованість за відсотками, 228.76 грн. заборгованість з комісії, 3398.97 грн. заборгованість з пені.

Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно дост.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Із матеріалів спадкової справи після померлого 06.12.2010 року ОСОБА_2 вбачається, що єдиною спадкоємицею за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті останнього, є відповідач у справі ОСОБА_1, яка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадковим майном являється 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 вартістю 125818.00 грн..

Викладене підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими матеріалами справи, якими є:

- розрахунок заборгованості за договором б/н від 11.08.2008 року, станом на 01.02.2015 року,

- розрахунок заборгованості за договором № KIXRRX05880138 від 22.05.2008 року, станом на 17.08.2016 року,

- заяви позичальника ОСОБА_2 від 11.08.2008 року та від 22.05.2008року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг,

- Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт),

- Умови та правила надання банківських послуг,

- копія паспорта на ім'я ОСОБА_2,

- копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії 1-ОК № 199872, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районного управління юстиції Київської області, з якого вбачається, що він помер 06.12.2010 року

- копя реєстру згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів,

- претензія кредитора, адресована до Рокитнянської районної державної нотаріальної контори від 12.02.2016 року,

- повідомлення Рокитнянської районної державної нотаріальної контори на адресу позивача від 15.03.2016 року про заведення спадкової справи та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на імя ОСОБА_1,

- лист- претензія банку на адресу ОСОБА_1 від 02.07.2016 року,

- реєстр згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів претензій до спадкоємців,

- довідка АА № 241170 з ЄДРПОУ; свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи ПАТ КБ "ПриватБанк"; витяг із статуту ПАТ КБ "ПриватБанк".

- копія спадкової справи № 23/2011 до майна померлого 06.12.2010 року ОСОБА_2, зокрема: заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 25.01.2011 року, заява ОСОБА_1А від 21.07.2011 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_1, видане 21.07.2011 року державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_4, претензія кредитора ПАТ КБ "Приватбанк" від 27.05.2013 року за вих № 8957, відповідь державного нотаріуса на ім'я ПАТ КБ "Приватбанк" на претензію кредитора за вих. № 188 від 11.06.2013 року, претензія кредитора ПАТ КБ "Приватбанк" від 12.02.2016 року, відповідь державного нотаріуса на ім'я ПАТ КБ "Приватбанк" на претензію кредитора за вих. № 1151 від 15.03.2016 року.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги (ч.1). Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (ч.2). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (ч.3). Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (ч.4).

Отже, строки пред'явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (преклюзивними), тобто їх пропущення припиняє права кредиторів, а тому ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються.

Як вбачається, із матеріалів спадкової справи ПАТ КБ «Приватбанк» 27.05.2013 року звернувся до Рокитнянської районної державної нотаріальної контори із претензією кредитора про включення кредиторської вимоги до спадкової маси, яка 11.06.2013 року за вих № 188 повідомила банк про спадкоємицю ОСОБА_1, яка прийняла та оформила спадщинну.

Однак всупереч вимогам ст. 1281 ЦК України позивач протягом шести місяців вимоги до спадкоємиці боржника не пред'явив, а звернувся до суду лише 21.09.2016 року (а.с. 2), у зв'язку з чим в силу вимог зазначеної статті закону втратив право вимоги.

Крім того, згідно п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин » в тім, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини 13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 16, 526, 530, 608, 612, 631, 1050, 1054, 1218, 1281, 1282 ЦК України, п. 31 постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30.03.2012р., п. 7 ч. 13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Рокитнянський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які не були присутні при постановленні рішення, шляхом подання апеляційної скарги на протязі десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Литвин

Рішення набуло законної сили ____________________20___ року