У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 29 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и в :

У лютому 2016 році ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 25 грудня 2007 року між нею та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») укладено кредитний договір №СМ-SME 010/043/2007, за умовами якого отримала кредит у розмірі 35 700,00 доларів США зі сплатою процентів за плаваючою процентною ставкою на строк до 25 грудня 2022 року.

Зазначає, що кредитний договір укладений з використанням нечесної підприємницької практики, не містить відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту та всіх додаткових витрат, при укладенні договору їй не було повідомлено про сукупну вартість кредиту, банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної сукупної вартості кредиту.

На підставі наведеного, просила суд визнати недійсним кредитний договір № СМ-SME 010/043/2007 від 25 грудня 2007 року, оскільки він не відповідає вимогам ст. ст. 203, 216, 229 ЦК України, а також зобов'язати ПАТ «ОТП Банк» повернути їй 831 171,30 грн отриманих за кредитним договором.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 16 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 29 серпня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Разом з тим, заявник подала касаційну скаргу з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого чинним законодавством, проте у касаційній скарзі нею заявлено клопотання про поновлення цього строку з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦПК України, у разі пропущення строку на касаційне оскарження, з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала касаційну скаргу, може поновити цей строк.

Наведені у клопотанні доводи свідчать про поважність причин пропуску процесуального строку на касаційне оскарження.

За таких обставин клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень слід задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивач не надала належних та допустимих доказів про обмеження її прав, як споживача, на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації щодо умов кредитування.

Крім того, перед укладанням договору 20 грудня 2007 року банк у письмовій формі повідомив ОСОБА_2 про умови кредитного договору, про що свідчить її підпис в заяві-анкеті, яким вона підтверджує, що банк надав їй у письмовій формі та в повному об'ємі інформацію, передбачену п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 травня 2016 року та ухвали апеляційного суду Житомирської області від 29 серпня 2016 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кадєтова