Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/1528/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" жовтня 2016 р. Гусятинський районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Цвинтарної Т.М.

при секретарі Кузик М.Я.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3

ОСОБА_4

їх представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку, що по вулиці Грушевського, 93, с. Оришківці, Гусятинського району Тернопільської області. Позивач вказала, вона є власником спірного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07 червня 2016 року, в якому зареєстровані вона та її неповнолітні діти ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9. У вказаному житловому будинку вона з дітьми не проживає, оскільки в ньому проживає сімя ОСОБА_4 - відповідача по справі. Поселення відповідачів у даний житловий будинок проведено за її згодою, оскільки 15 січня 2013 року вона з відповідачем ОСОБА_4 домовилися про продаж спірного житлового будинку із розстроченням платежу за його придбання, що підтверджується написаною ОСОБА_4, розпискою. Згідно вищевказаної розписки з відповідачем погоджено, що останній щомісяця буде сплачувати її по 1600 гривень в рахунок платежу за придбання зазначеного житлового будинку, проте, з серпня 2013 року по даний час це зобовязання останнім належним чином не виконано. Також вони домовилася, що сімя відповідачів буде проживати у цьому житловому будинку без реєстрації до моменту повної сплати платежу.

На її вимогу про належне виконання своїх зобовязань, або ж про звільнення житлового будинку з жовтня 2013 року відповідачі не реагують, чим порушують її та членів її сімї права на користування, володіння та розпорядження як власника вказаним житловим будинком. Звернення до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій стосовно неї та членів її сімї результатів не дали.

Також вказала, що відповідачі не набули права власності, найму на вказане житло, а тому їх проживання є незаконним. Посилаючись на наведене просить висилити відповідачів із займаного житлового будинку.

В судовому позивач та її представник підтримали повністю позовні вимоги про виселення відповідачів, уточнивши правову підставу позовних вимог і на підставі ст. 64 частини 1, 3 ст. 116 ЖК України та ст.ст. 16, 319, 321, 386, 391 ЦК України просили позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Позивач також пояснила, що відповідачі поселилися в спірний житловий будинок в січня 2013 року з її згоди. Вони між собою домовилися, що за спірний житловий будинок потрібно сплатити 1900 доларів США, але сплачувати вказану суму потрібно щомісяця в гривнях по 1600 гривень. Станом на 14.08.2013 року відповідачі її сплатили 13 500 гривень, а зобовязані були сплатити 17000 гривень. В квітні 2014 року вона їм повідомила, щоб вони виселятися, і не псувати майна, так як вона там буде жити.

Також вказала, що відповідачі зруйнували, зіпсували житловий будинок, шляхом зняття підлоги, побиття вікон, також знищили сарай та сад. З травня 2014 року розпочався між ними конфлікт за спірний житловий будинок, відповідач погрожував її фізичною розправою в результаті чого вона неодноразово зверталася в РВ міліції.

Питання про виселення відповідачів із спірного житлового будинку постало, оскільки сума коштів сплачена не повністю згідно домовленої суми і щомісячні платежі здійснювалися не у визначених конкретно розмірах. З 2014 року вона вже не мала намір продавати будинок і після виготовлення правовстановлюючих документів на спірний будинок відповідачам не повідомила, що вона його виготовила. Отримані кошти від відповідачів згідно розписки оцінює як за проживання останніх в будинку, як наймачів. В спірному житловому будинку вона з дітьми зареєстрована з 13.06.2016 року.

Заяву про прийняття спадщини, в яку входить і спірний житловий будинок після смерті спадкодавця не подала у визначений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори, а звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини лише в березні 2015 року на підставі рішення суду.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позову не визнали та просили відмовити в його задоволенні, мотивуючи це тим, що в спірний житловий будинок вони поселилися законно за згодою позивачки. Вони з ОСОБА_1 домовилися, що за будинок потрібно заплатити 1900 доларів США, а після того, як позивачка виготовить правовстановлюючий документ на спірний житловий будинок то буде оформлений договір купівлі-продажу житлового будинку. Станом на 22 серпня 2013 року позивачці сплачено 17500 гривень, тобто по курсу долара 1900 доларів США.

Після повної сплати коштів за житловий будинок вони неодноразово зверталися до ОСОБА_1 з проханням оформити документи на будинок. 14.08.2013 року позивачка виселила їх з спірного житлового будинку, забравши ключі. 22.08.2013 року після доплати позивачці коштів в сумі 2000 гривень, остання знову дозволила проживати в спірному житловому будинку, запевнивши, що за 2-3 тижні вона виготовить документи на будинок. Проте, до сьогоднішнього дня на їх неодноразові звернення оформити вказані документи позивачка їх не повідомила про виготовлення документів на житловий будинок і не оформила договір купівлі-продажу його.

Також вказали, що комунальні послуги за спожиті електроенергію та газопостачання сплачували вони до 12.08.2016 року, тобто, до того часу як за заявою позивачки службами було відключено газо та електропостачання до будинку.

Крім того, вказали, що вони зверталися до правоохоронних органів з приводу ухилення позивачки від укладення договору купівлі - продажу спірного житлового будинку в 2013 році. Вважають твердження позивачки про те, що вони псували, руйнували майно в даному житловому будинку, зруйнували сарай, сад, безпідставними, оскільки вони після вселення у даний житловий будинок зірвали в одній із кімнат будинку фанерну підлогу, зробили в ній євроремонт, поміняли вікно на пластикове, а після повної сплати домовленої суми коштів розвалили старий сарай, оскільки про це домовились з позивачкою.

Крім того, заперечили з приводу тверджень позивача, що вони сплатили її згідно розписки лише 13 500 грн., оскільки вони її сплатили повну суму коштів, в розмірі 17 500 грн., що підтверджується двома розписками. Також вказали, що претензій щодо проживання у спірному житловому будинку з боку позивача до них на протязі 7 місяців з часу вселення не було, хоча кошти щомісячно ними не сплачувалися по 1600 грн.. Вказали також про те, що заяв з боку позивача в правоохоронні органи з приводу спору за житловий будинок до оформлення нею правовстановлюючого документа на нього не було.

Суд, заслухавши доводи сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №44093387, виданого 07.06.2016 року приватним нотаріусом Гусятинського районного нотаріального округу Тернопільської області ОСОБА_10 та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №61200665, виданої вищевказаним нотаріусом 11.06.2016 року (а.с.10), власником житлового будинку №93, що по вул. Грушевського, в с. Оришківці Гусятинського району була ОСОБА_11.

Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Гусятинського районного нотаріального округу Тернопільської області ОСОБА_10 07 червня 2016 року та зареєстрованого в реєстрі за №221 ОСОБА_11 померла 09 вересня 2012 року. Згідно заповіту, посвідченого виконкомом Оришківської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області 11 червня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №30, ОСОБА_11 склала в користь ОСОБА_1 заповіт, яким заповіла житловий будинок №93 з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Оришківці по вул. Грушевського Гусятинського району Тернопільської області.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11 26 березня 2015 року, тобто з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №44093387 від 07.06.2016 року, виданого приватним нотаріусом Гусятинського районного нотаріального округу ОСОБА_10 (а.с.14) та поясненнями позивача в судовому засіданні.

15 січня 2013 року складена письмова розписка ОСОБА_4 відповідачем по справі, згідно якої останній вказав, що він купує будинок за 1900 доларів США. З даної розписки вбачається також, що ОСОБА_4 і ОСОБА_1 домовилися сплачувати щомісячно кошти в сумі по 1600 гривень. 15.01.2013 року ОСОБА_4 передано ОСОБА_1 5500 гривень, 21.01.2013 року 1100 гривень, 13.02.2013 року 1100 гривень, 16.02.2013 року 500 гривень, 12.03.2013 року 1000 гривень, 12.04.2013 року 1000 гривень, 17.05.2013 року 700 гривень, 13.06.2013 року - 1600 гривень і 14.08.2013 року 1000 гривень (а.с.19), що підтверджено позивачем та не заперечено відповідачами в судовому засіданні.

22 серпня 2013 року ОСОБА_3 складена розписка, про те, що вона доплатила ОСОБА_1 2000 грн. за будинок (а.с.73), що підтверджено відповідачами та не заперечено позивачем в судовому засіданні.

07 червня 2016 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок. (а.с.13).

В спірному житловому будинку сімя відповідачів ОСОБА_3 проживають без реєстрації, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Оришківської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області 16.06.2016 року за №596.

Як видно з довідки, виданої виконкомом Оришківської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області 08.07.2016 року за №700, позивач ОСОБА_1 з сімєю зареєстровані в спірному житловому будинку з 13.06.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, підтверджено відповідачами та не заперечено позивачем в судовому засіданні, станом на початок серпня 2016 року оплату за спожиті газопостачання та електропостачання житлового будинку проводили відповідачі по справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.116 Житлового кодексу України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

В силу вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що позивач звернувся з позовом про виселення відповідачів на підставі ч.1 ст.116 ЖК України, як осіб, які систематично руйнують жиле приміщення та ч.3 цієї статті, як осіб, які самоправно зайняли це приміщення.

Судом встановлено, що відповідачі по справі поселилися в спірний житловий будинок з дозволу позивачки у 2013 році і продовжують проживати в ньому і користуватися ним по даний час, про що позивачу було відомо.

Дані обставини стверджуються поясненнями самої позивачки в судовому засіданні, яка не заперечувала того факту, що дозволила відповідачам проживати в належному їй будинку, змістом позовної заяви, в якій зазначено, що дозволено проживати до повної сплати за житловий будинок.

Відповідачі користуються будинком, займаються його благоустроєм, сплачують платежі за комунальні послуги, що стверджується відповідачами, не заперечено позивачем в частині сплати за комунальні послуги до серпня 2016 року в судовому засіданні, та підтверджується квитанціями, наявними в матеріалах справи, довідкою Оришківської сільської ради Гусятинського району від 16.06.2016 року за №596 про те, що вони проживають без реєстрації.

Отже, в судовому засіданні не встановлено факту самоправного вселення відповідачів в спірний житловий будинок.

Що стосується позовної вимоги про виселення відповідачів з спірного житлового будинку згідно ч.1 ст.116 ЖК України, то суд вважає також дані вимоги безпідставними, оскільки з пояснень позивача вбачається, що договір найму вона з відповідачами не укладала, сторони мали намір в майбутньому укласти договір купівлі-продажу спірного житлового будинку, а тому відповідачі не набули правового статусу наймачів даного житла, передбаченого ст. ст. 63,64,66 ЖК України.

Отже, підстав для їх виселення як наймачів відповідно до ч. 1 ст.116 ЖК України не вбачається.

Крім того, позивач не довів факту руйнування спірного житлового будинку.

Відсутність підстав для виселення згідно ч.ч. 1,3 ст.116 ЖК України не позбавляє права позивача звернутися з позовом до суду з інших правових підстав.

Суд не приймає до уваги рапорти оперативного чергового Гусятинського РВ УМВС України в Тернопільській області про отриманні інформації, які надійшли по телефону від ОСОБА_1 до Гусятинського РВ УМВС України в Тернопільській області від 28.04.2015 року, 20.05.2015 року, 05.06.2015 року, 09.09.2015 року, 23.10.2015 року, 10.04.2016 року, 22.06.2016 року та заяви ОСОБА_1, адресовані до ГУНП в Тернопільській області від 09.06.2016 року та до першого заступника прокурора Чортківської місцевої прокуратури від 13.06.2016 року, оскільки з вказаних документів не вбачається результатів розгляду вищевказаних заяв ОСОБА_1.

Суд також не приймає до уваги лист Гусятинського районного відділу УМВС України в Тернопільській області від 17.09.2015 року №7805, адресований ОСОБА_1 (а.с.21), оскільки з нього вбачається, що ОСОБА_4 винесено офіційне застереження щодо неприпустимості протиправних дій відносно матері позивачки в майбутньому, яке немає жодного відношення до спору за спірний житловий будинок.

На підставі наведеного, ст.ст.63, 64, 66, 116, ЖК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку №93, що по вулиці Грушевського, в с. Оришківці, Гусятинського району Тернопільської області - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Гусятинський районний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя-підпис

З оригіналом вірно

Суддя Гусятинського районного суду Т.М. Цвинтарна