Дата документу 02.06.2016
Справа № 501/2479/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пушкарського Д.В.,

при секретарі Тимко М.Л.,

за участю:

представника третьої особи ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт (треті особи незалежна профспілка працівників ІМТП, профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, ОСОБА_4, ОСОБА_5) про визнання незаконними та скасування наказів директора ДП «ІМТП» від 26 січня 2015 року №33 та №46/0 «Про переміщення працівників підприємства» в частині переміщення, та наказу №247-О від 29 квітня 2015 року про переміщення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області з вище зазначеним позовом (т.1 а.с.2-4) в якому просить:

поновити строк ОСОБА_3 на оскарження наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний» порт від 26.01.2015 р. №33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26.01.2015 р. №46/0 про переміщення ОСОБА_3;

визнати незаконним та скасувати наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт від 26.01.2015 р. №33 «Про переміщення працівників підприємства» в частині виключення зі штатного розпису посади тальмана першого терміналу, яку займала ОСОБА_3;

визнати незаконним та скасувати наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26.01.2015 р. №46/0 про переміщення ОСОБА_3;

визнати наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 29.04.2015 р. №247-О в частині переміщення ОСОБА_3 незаконним та скасувати;

стягнути з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 06.02.2015 р. по 02.06.2016 р. по час постановлення рішення суду;

рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць та поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

29 травня 2016 року позивач уточнила позовні вимоги шляхом їх збільшення і остаточно просила:

поновити строк ОСОБА_3 на оскарження наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний» порт від 26.01.2015 р. №33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26.01.2015 р. №46/0 про переміщення ОСОБА_3;

визнати незаконним та скасувати наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт від 26.01.2015 р. №33 «Про переміщення працівників підприємства» в частині виключення зі штатного розпису посади тальмана першого терміналу, яку займала ОСОБА_3;

визнати незаконним та скасувати наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26.01.2015 р. №46/0 про переміщення ОСОБА_3;

визнати наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 29.04.2015 р. №247-О в частині переміщення ОСОБА_3 незаконним та скасувати;

поновити ОСОБА_3 на посаді тальмана першого терміналу;

стягнути з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 06.02.2015 р. по час постановлення рішення суду.

рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць та поновлення на роботі допустити до негайного виконання (т.2 а.с.112).

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що на підставі спірних наказів, відповідач проводить збільшення робочих місць та штату працівників на третьому терміналі порту який ліквідується, шляхом виключення з штатного розпису структурних підрозділів порту певний перелік робочих місць та посад. В звязку із змінами в організації виробництва і праці, переміщає та зараховує її до штату іншого структурного підрозділу порту і надав їй роботу як працівнику третього терміналу на посаду тальмана третього терміналу, що не обумовлено умовами трудового договору який діє між нею та відповідачем.

Такі дії відповідача позивачка з посиланням на ст. 32 та ч. 1 ст. 40 КЗпП України вважає як переведення і скорочення чисельності працівників та штату, яке потребує не тільки її згоди, а і її попередження не пізніш як за два місяці до впровадження відповідачем відповідних змін, а Незалежну профспілку працівників Іллічівського морського торгівельного порту членом якої вона є за три місяці. Аналогічні дії відповідача стосовно переведення позивачки до четвертого терміналу після ліквідації третього терміналу позивачка також вважає неправомірними.

Також позивачка зазначила, що в звязку з її відмовою виконувати наказ про переведення, відповідач неправомірно більш як два місяці не допускав її до роботи обумовленою трудовим договором та не нараховував і не виплачував їй заробітну плату, що є також порушенням її трудових прав

Відповідач проти задоволення позову заперечував (т.1 а.с.100-102, т.2 а.с.87-88) мотивуючи тим, що позивачка пропустила строк позовної давності на оскарження наказу № 46-О від 26.01.2015р., а у звязку з виданням наказу від 26.01.2015р. № 33 на підприємстві ДП «ІМТП» не відбулося скорочення кількості посад, ні скорочення чисельності працівників, а також у відповідності до витягу з трудової книжки позивачки вбачається, що позивачку було саме переміщено зі збереженням посади з одного структурного підрозділу до іншого в межах одного підприємства відповідача. Переміщення позивачки на четвертий термінал порту також відбулося в межах закону і не потребує її згоди.

Окрім того, відповідач з посиланням на судове рішення по цивільній справі № 501/1574/15-ц за позовом ОСОБА_6 до ДП «ІМТП» зазначав, що даним рішенням встановлено. Що на підприємстві відбулося саме переміщення а не переведення і ця обставина не підлягає доведенню так як зазначене рішення набрало законної сили.

Треті особи профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали заперечення відповідача і просили в задоволенні позовних вимог позивачці відмовити в повному обсязі (т.2 а.с.26-29).

Представник третьої особи Незалежної профспілки працівників ІМТП в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача та просив їх задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

22 серпня 2014 р. між відповідачем та профспілками (третіми особами по справі) було укладено угоду про співробітництво якою встановлюються соціальні гарантії працівників третього терміналу порту вразі їх переведення за їх бажанням до ТОВ «ТРАНСГРЕЙТЕРМИНАЛ» (т.1 а.с.13-17).

23 січня 2015 року відповідачем було видано наказ про зміни в організації виробництва та праці за № 28, відповідно до якого п. 1 цього наказ передбачено ліквідацію з 23.04.2015р. структурний підрозділ «3 термінал» з усіма робочими місцями та посадами, що складають його штатний розпис (т.1 а.с.10, т.2 а.с.94).

26 січня 2015 року відповідачем було видано наказ №33 про переміщення працівників підприємства відповідно до п.п.1, 2 якого передбачено збільшення робочих місць та посад у структурному підрозділі порту «3 термінал» за рахунок виключення із штатних розписів інших структурних підрозділів порту перелік робочих місць та посад (т.1 а.с.8-9,116-118).

26 січня 2015 року відповідачем було видано наказ №46-О про переміщення позивачки на постійно в структурний підрозділ «3 термінал» на посаду тальмана третього терміналу, з оплатою за штатним розписом з багатозмінним цілодобовим режимом роботи (т. 1 а.с.114).

29 квітня 2015 року відповідачем було видано наказ №247-О про переміщення позивачки на постійно на четвертий термінал порту на посаду тальманом четвертого терміналу з оплатою за штатним розписом з багатозмінним цілодобовим режимом роботи із укладанням договору про повну матеріальну відповідальність. (т.1 а.с.119).

Відповідно до частини другої статті 32 КЗпП України вказано, що не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоровя.

Отже, з урахуванням зазначеної норми, власник не має права вийти за межі трудового договору і його право на переміщення працівників обмежується умовами трудового договору: в межах цих умов переміщення можливе, поза ним протизаконне. Таким чином, при переміщенні діє принцип незмінності істотних умов трудового договору, тобто залишаються незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади).

Саме таку правову позицію установив Верховний Суд України в Постанові від 16 грудня 2015 року, у справі за № 6-1178цс15 яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для виконання усіма судами України.

Згідно з ч.3 ст.32 КЗпП України у звязку з змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовжені роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією та посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 07.04.2011р. №114/06/187-11, скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Таким чином, виходячи з зазначених норм матеріального права, листа Міністерства праці та соціальної політики України та правової позиції Верховного Суду України, якщо при переміщені роботодавець допускає зменшення робочих місць та посад шляхом внесення змін до штатного розпису структурного підрозділу, де працівники за умовами трудового договору постійно працюють і займають відповідні посади то таке переміщення є протизаконним та кваліфікується як переведення яке потребує згоди працівника.

Відповідно до п. 2.14. Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», від 29.07.2015р. записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій».

Згідно з примітками 1 та 2 Додатка «В» Класифікатора професій ДК 003:2010 затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010р. за № 327, назви професій можуть бути розширені за потребою користувача термінами та словами, які уточнюють місце роботи, виконувані роботи, сферу діяльності за умови дотримання лаконічності викладення, якщо інше не передбачено у «Класифікаторі професій» чи відповідних законодавчо-правових актах.

Окрім того, до професій (професійних назв робіт) можуть застосовуватися похідні слова за умови збереження галузевої та функціональної належності, кваліфікаційних вимог, виключення дублювання, збереження коду новоутвореної професії.

Відповідно до наказу начальника порту від 30.08.2004р. за № 163/Л який фактично є трудовим договором, позивачка була переведена в ДП «ІМТП» на постійне робоче місце в структурний підрозділ «перший термінал» на посаду тальмана першого терміналу (т.1 а.с.113).

Таким чином, тальман першого терміналу у відповідності до умов трудового договору та Додатка «В» Класифікатора професій є найменуванням посади яку займала позивачка і на яку вона надала згоду постійно працювати в ДП «ІМТП» на першому терміналі.

Як вбачається, з наказів №33 та №46/О від 26.01.2015р. та змін штатних розписів, при переміщені проводиться скорочення постійного робочого місця на першому терміналі яке займала позивачка і її переміщають на інше новостворене постійне робоче місце в інший структурний підрозділ «третій термінал» на посаду тальмана третього терміналу (т.1 а.с.11, 116-118).

Тобто, скорочується та змінюється робоче місце та найменування посади які були обумовлені трудовим договором а саме наказом начальника порту від 22.04.2004р. за №77/Л у відповідності до якого позивачка постійно працювала в ДП «ІМТП» на першому терміналі на посаді тальмана першого терміналу.

Таким чином в даному випадку відповідач при переміщені вийшов за межі умов трудового договору і провів переведення позивачки без її згоди з скороченням постійного робочого місця та посади обумовленого трудовим договором яку вона займала на першому терміналі, що є протизаконним.

Окрім того, відповідно до наказу директора порту від 29.04.2015р. за № 247-О, окрім зміни найменування посади передбачено укладання договору про повну матеріальну відповідальність. Враховуючи той факт, що наказ начальника порту від 30.08.2004р. за №163/Л, який фактично є трудовим договором, умови покладання на позивачку повної матеріальної відповідальності не містить, то у відповідності до ч.ч.1, 3 ст.32 КЗпП України кваліфікується як переведення та зміну суттєвих умов трудового договору, що потребує згоду працівника.

Окрім того, відповідно до наказів №33 та №46/О від 26.01.2015р., №247-О від 29.04.2015р., переміщення позивачки носить постійний характер, що відповідно до ст.ст.23, 24 КЗпП України кваліфікується як укладання нового трудового договору на невизначений строк.

Також, суд бере до у ваги, що Верховний Суд України Постановою від 16 грудня 2015 року по цивільні справі за №6-1178цс15, скасовуючи ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20 квітня 2015 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2015 року, залишив в силі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року яким, наказ відповідача в аналогічних правовідносинах саме в частині постійного переміщення працівника визнано незаконним та скасовано.

Таким чином, у відповідності до вище зазначених норм трудового законодавства та принципів які викладені в правовій позиції Верховного Суду України, переміщення обмежене умовами трудового договору не може бути постійним, так як позивачка у відповідності до умов трудового договору а саме, наказу начальника порту від 30.08.2004р. за №163/Л про переведення, вже прийнята на постійно на перший термінал порту на конкретне робоче місце та конкретну посаду.

Стосовно доводів відповідача, що зазначення структурного підрозділу в трудовій книжці не є найменуванням посади працівника, а є лише конкретизацією тимчасового закріплення працівника за певним структурним підрозділом підприємства, то суд до них відноситься критично, так як відповідно до Додатка «В» Класифікатора професій ДК 003:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010р. за №327 зазначення структурного підрозділу в найменуванні посади є похідним словом яким відповідач розширив найменування посади позивачки та яким уточнив місце роботи позивачки, окрім того, в наказі начальника порту від 30.08.2004р. за № 163/Л не міститься ніяких відомостей про тимчасове закріплення позивачки за першим терміналом порту.

Окрім того, відповідно до ч.2 ст.32 КЗпП України переміщення не передбачає внесення змін до штатного розпису та скорочення постійного робочого місця яке обумовлено умовами трудового договору.

Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, передбачені угодою сторін.

Згідно до ст. 31 КЗпП України, власник або уповноважений на то орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленою трудовим договором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України Трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим на то органом у випадку змін в організації виробництва та праці, втому числі при скороченні чисельності або штату працівників.

Як вбачається з матеріалів справи (т.1 а.с.78-79, 95-99, 120-122, 24-71, 202-250, т.2 а.с.1-23, 134-223) відповідачу було відомо про те, що позивачка відмовилась від переміщення на третій та четвертий термінали порту та про те, що позивачка виходила на роботу на своє робоче місце з якого вона була переміщена.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених норм матеріального права, в разі відмови позивачки від переміщення, відповідач зобовязаний був діяти в межах закону та невідкладно прийняти заходи щодо вивільнення позивачки в установленому порядку або продовжити виконання та забезпечування умов нерозірваного трудового договору передбачених наказом начальника порту від 30.08.2004 р. за №163/Л.

Також суд бере до у ваги, той факт, що з позивачкою по сьогоднішній день трудовий договір не розірвано і відповідачем ніяких заходів стосовно вирішення цього питання чи питання продовження виконання та забезпечування умов нерозірваного трудового договору передбачених наказом начальника порту від 30.08.2004р. за №163/Л не застосовується, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в Постанові від 09 грудня 2015 року по цивільній справі 6-2123цс15, вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Таким чином, суд приходить до висновку, що саме з вини відповідача позивачка весь цей час позбавлена можливості працювати, так як відповідач не має правових підстав утримувати позивачку на підприємстві в разі її відмови від переміщення яке у відповідності до наказів начальника порту №33, №46/О від 26.01.2015 р. та №247-О від 29.04.2015 р. також повязані у звязку зі змінами в організації виробництва і праці.

Що стосується доводів відповідача та третьої особи стосовно того, що нарахування заробітної плати відбувається на підставі табелів обліку робочого часу, з посиланням на судову практику а саме рішення від 24.10.2014р. по справі № 182/7172/13-ц, рішення від 17.12.2014р. по справі № 521/4094/13-ц, Ухвалу ВС України від 30.07.2008р., то суд відноситься до них критично так як ці рішення стосуються іншого предмету спору, де предметом спору є стягнення не виплаченої заробітної плати а не визнання наказів про переміщення незаконними поновлення на роботі та стягнення часу вимушеного прогулу виплата якого регулюється у порядку ст. 235 КЗпП України.

Окрім того, у відповідності до ст.360-7 ЦПК України ці рішення не є прецедентним правом.

Також суд критично відноситься до доводів відповідача стосовно того, що накази №33 та №46/О від 26.01.2015р. є законними з посиланням на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 23.03.2015р. по справі № 501/863/15-ц; - ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02.07.2015р. (№ 22-ц/785/4929/15,; - рішення Іллічівського міського суду одеської області від 12.05.2015р. по справі № 501/1574/15-ц за позовом ОСОБА_6; - рішення Апеляційного суду Одеської області від 04.02.2015р. по справі 501/4835/14-ц за позовом ОСОБА_7 до ДП «ІМТП», ухвалу ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14.05.2015 р. справа №6-10538ск15, так як на сьогоднішній день діє чітка і у відповідності до ст.360-7 ЦПК України обовязкова до виконання правова позиція Верховного Суду України яка зазначена в Постанові від 16 грудня 2015 року, у справі за № 6-1178цс15.

Окрім того, позивачка не була учасником процесу по справі ОСОБА_6, а тому у відповідності до ст.11, ч.3 ст.61 ЦПК України, п.7 Постанови пленуму ВС України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», ст.16 ЦК України та ст.6 Європейської Конвенції з прав захисту людини, від 1950 року, обставини стосовно переведення та переміщення позивачки підлягають встановленню та доказуванню на загальних підставах.

Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч.3 п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.92 р. зі змінами, У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно з п.5 Постанови КМ України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.1995 р. нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 вищезазначеної Постанови, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до бухгалтерських довідок ДП «ІМТП» за Формою 2 (т.2 а.с.128), середній заробіток позивачки за час вимушеного прогулу складає:

у грудні 2014 р. заробітна плата 7419 грн., у січні 2015 р. заробітна плата 4939 грн.

Середньомісячна заробітна плата складає: (7419 + 4939) : 2 = 6179 грн.

В грудні місяці 2014 р. було 20,62 робочих змін, в січні 2015 р. 22 робочі зміни, загальна кількість робочих змін складає 43 р/з.

Середня кількість робочих змін в місяць складає: 43 : 2 = 22 р/з.

Середньоденний заробіток працівника складає: 6179:22 = 281 грн.

Кількість часу вимушеного прогулу з 06.02.2015р. по 20.05.2016р. складає:

22 х 15 + 18 = 348 робочі зміни.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу складає:

348 х 281 = 97788 грн.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу який підлягає стягненню з відповідача складає 97788 грн.

Суд дослідивши наказ директора порту від 12.12.2014р. за №191-к, та Додаток 3 Колективного договору ДП «ІМТП» та бухгалтерську довідку Форми 2 за грудень місяць 2014 року (т.2 а.с.128-133), приходить до висновку, що грошова премія в розмірі окладу (3081 грн.) є виробничою премією та не відноситься до категорії святкових премій, так як її нарахування та виплату у відповідності до вищезазначених локальних нормативних актів проведено на підставі Додаток 3 Колективного договору ДП «ІМТП» з урахуванням фінансових можливостей підприємства за досягнення стабільної господарської діяльності і високі економічні показники.

Таким чином премії та заохочення які носять виробничий характер у відповідності до п.3 Постанови КМ України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.1995 р. включаються до розрахунку.

Відповідно до ст.234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього кодексу, суд може поновити ці строки.

Відповідно до ст.57 Конституції України, кожному гарантується право знати свої права і обовязки. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обовязки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку встановленому законом.

Закони та нормативно-правові акти що визначають права і обовязки громадян, недоведені до відома населення у порядку встановленому законом, є не чинними.

Таким чином виходячи з зазначеної норми, обовязок стосовно розяснення працівникові його права на оскарження наказу в строки та порядку встановленому трудовим законодавством покладається виключно на

роботодавця.

Саме з таку правову позицію підтримав Верховний Суд України постановивши Постанову від 28.11.2011р. по цивільній справі №6-64 цс 11, та Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ухвалою від 28.12.2011р. по цивільній справі №6-46864ск11, залишивши в силі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28.02.2011р. по цивільній справі №2-215/11, де відповідач був учасником процесу и саме ця правова позиція в силу ст.360-7 ЦПК України є обовязковою в даній категорії справ при вирішенні питань повязаних з поновленням строку позовної давності.

Позивачка в правовому плані є необізнаною людиною, а відповідач ознайомлюючи її з наказами №33 та №46/О від 26.01.2015 р. про переміщення працівників підприємства не виконав свій обовязок та не розяснив в зазначених наказах її право, вразі незгоди, на оскарження цих наказів (т.1 а.с.114, 116-118).

А тому, суд приходить до висновку, що позивачкою строк на оскарження наказу директора Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» від 26.01.2015 р. №33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» про переміщення позивачки від 26.01.2015 р. №46/0 пропущено з поважних причин і цей строк підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» задовольнити.

Поновити строк ОСОБА_3 на оскарження наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний» порт від 26.01.2015 р. №33 «Про переміщення працівників підприємства» та наказу директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26.01.2015 р. №46/0 про переміщення ОСОБА_3.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт від 26.01.2015 р. №33 «Про переміщення працівників підприємства» в частині виключення зі штатного розпису посади тальмана першого терміналу, яку займала ОСОБА_3.

Визнати незаконним та скасувати наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 26.01.2015 р. №46/0 про переміщення ОСОБА_3.

Визнати наказ директора ДП «Іллічівський морський торговельний порт» від 29.04.2015 р. №247-О в частині переміщення ОСОБА_3 незаконним та скасувати.

Поновити ОСОБА_3 на посаді тальмана першого терміналу.

Стягнути з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 06.02.2015 р. по 02.06.2016 р. в сумі 97788,00 грн.

Рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць та поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя