У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Сьома харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ЗубарєвІгор Юрійович, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м. Харкові помер її дідусь, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який постійно мешкав у квартирі АДРЕСА_1. Після його смерті відкрилась спадщина, спадкоємцями якого є ОСОБА_3 за заповітом та ОСОБА_4 за законом. ОСОБА_4 не надає позивачеві письмової згоди для прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_7 На все майно спадкодавець на ім'я позивача залишив заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю. 5 січня 2009 року за реєстровим № 15. Про існування вказаного заповіту їй стало відомо 5 листопада 2012 року, і вона у той же день відповідно до ст. ст. 1269, 1270 ЦК України звернулась із заявою про прийняття спадщини, тобто у встановлений Законом шестимісячний строк, до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Зубарєва І.Ю.

ОСОБА_3 зазначає, що нею не було подано заяву про прийняття спадщини до Сьомої харківської державної нотаріальної контори м. Харкова, оскільки приватний нотаріус роз'яснив, що вона вчасно подала заяву про прийняття спадщини та у строк, передбачений чинним законодавством, і надалі може у будь-який час отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Оскільки ОСОБА_3 вважала, що подала заяву про прийняття спадщини в передбачений законом строк, тому лише у травні 2014 року вона звернулась до Сьомої харківської державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Постановою Сьомої харківської державної нотаріальної контори від 6 червня 2014 року ОСОБА_3 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на пропуск позивачем строку для прийняття спадщини. Надалі 13 червня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено, ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 січня 2015 року рішення районного суду залишено без змін.

Таким чином, просила визначити додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 тривалістю у один місяць.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визначено додатковий строк тривалістю у один місяць з дня набрання рішенням законної сили для подання до Сьомої харківської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення районного суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що ОСОБА_3 реалізувала своє бажання щодо прийняття спадщини за заповітом лише 31 травня 2014 року та пропустила строки, встановлені законом для прийняття спадщини. Судом визнані неповажними причини пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини, зокрема, посилання позивачки на її юридичну необізнаність.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, виходив із того, що ОСОБА_3 пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, подальші дії позивачки свідчать про те, що позивачка не втрачала інтерес до спадкового майна і бажала реалізувати своє право на його прийняття. Не можна відмовляти у задоволенні позову лише з підстав юридичної необізнаності, оскільки висновок слід робити виходячи з сукупності усіх обставин, що виникли у справі.

Проте погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Судами установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_7 За життя ОСОБА_7 належала частка квартири АДРЕСА_2. 5 січня 2009 року ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю., за яким все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на яке за законом він матиме право, заповів ОСОБА_3 Спадкову справу після смерті ОСОБА_7 заведено Сьомою харківською державною нотаріальною конторою на підставі заяви ОСОБА_4 від 17 травня 2012 року про прийняття спадщини. ОСОБА_3 звернулася до Сьомої харківської державної нотаріальної контори 31 травня 2014 року, тобто поза межами шестимісячного строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини ОСОБА_3 зазначала, що вона 5 листопада 2012 року зверталася із заявою до приватного нотаріуса Зубарєва І.Ю., в якій зазначала, що після смерті ОСОБА_7 спадкодавець на її ім'я залишив заповіт, посвідчений тим же приватним нотаріусом 5 січня 2009 року. В заяві написано: «Цією заявою я, ОСОБА_3, спадщину після померлого ОСОБА_7, приймаю». Нотаріус прийняв заяву та засвідчив підпис позивачки на ній. ОСОБА_3 вказувала на те, що, подаючи цю заяву, вона була упевнена, що все зробила правильно. Приватний нотаріус Зубарєв І.Ю. не відмовив їй у посвідченні цієї заяви і не роз'яснив її подальші дії, тому вона лише у травні 2014 року звернулася до нотаріуса Сьомої харківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом і отримала відмову.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1220, ч. 3 ст. 1223, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої ст. 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на вищевказані вимоги чинного законодавства уваги не звернув та не врахував, що посилання позивача на юридичну необізнаність щодо порядку подання заяви про прийняття спадщини не є поважною причиною для визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції відповідно до приписів ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 29 вересня 2015 року скасувати, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик