Справа № 202/164/16-ц
Провадження № 2/0202/742/2016
20 січня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Мороза В.П.
при секретарі Овечко А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО № 25» Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійним договору оренди нерухомого майна та визнання права власності, -
В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПК «ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО № 25» Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2, у якій позивач просить:
- визнати недійсним Договір оренди від 07 грудня 2015 року, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, щодо передання у користування житлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 52,00 кв.м.
- визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру НОМЕР_4, загальною площею 45,20 кв.м., житловою площею 27,50 кв.м., що розташована на п'ятому поверсі будинку АДРЕСА_2, яка має наступну експлікацію: 1 - коридор, загальною площею 4,50 кв.м.; 2 - кладова, загальною площею 0,40 кв.м.; 3 - ванна, загальною площею 2,00 кв.м.; 4 - туалет, загальною площею 1,10 кв.м.; 5 - кухня, загальною площею 7,60 кв.м.; 6 - житлова, загальною площею 10,3 кв.м.; 7 - житлова, загальною площею 17,20 кв.м.; І - лоджія, загальною площею 2,10 кв.м.
В обґрунтування заявленого позову позивач посилалась на те, що з 03 серпня 2015 року вона зареєстрована у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2. Позивач зверталась до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради із заявою про передачу їй безоплатно у приватну власність квартири, проте, жодної відповіді так і не отримала. З огляду на викладене, позивач вважає, що відповідач не визнає її законне право власності на вищевказаний об'єкт нерухомості.
Також позивач зазначає, що у зв'язку з тим, що Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради залишило без розгляду її звернення щодо приватизації квартири, вона вимушена була взята в оренду у ОСОБА_2, квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, проте, у ній проживають зовсім інші люди. Позивач вважає, що такими діями ОСОБА_2 порушив її майнові права та інтереси.
Позивач в судове засідання не з'явилась, у позовній заяві зазначила клопотання про розгляд справи без її участі та не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Представники відповідачів в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України.
Розглянувши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 познайомилась із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та переїхала до нього у квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.
Дана квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, передавалась за ордером № 23.03.1984 - ОСОБА_4, матері ОСОБА_3, як основному квартиронаймачу, що підтверджується копією Картки квартиронаймача № НОМЕР_5.
ОСОБА_3 03.09.1984 був зареєстрований у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується Довідкою № 6706 від 12 травня 2015 року. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.
З 03 серпня 2015 року ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.
КП «ЖЕП № 25» ДМР 15 жовтня 2015 року уклало з ОСОБА_1 Договір № 41-НОМЕР_5 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а саме утримання квартири НОМЕР_4, загальною площею 45,20 кв.м., що розташована у будинку АДРЕСА_2.
Згідно інформації Технічного паспорту (складений ФОП ОСОБА_5, кваліфікаційний сертифікат Серії НОМЕР_6 виданий 16 липня 2013 року, зареєстрований у реєстрі атестованих осіб 17 липня 2013 року за № 2370) на квартиру НОМЕР_4, загальною площею 45,20 кв.м., житловою площею 27,50 кв.м., що розташована на п'ятому поверсі будинку АДРЕСА_2, вона має наступну експлікацію: 1 - коридор, загальною площею 4,50 кв.м.; 2 - кладова, загальною площею 0,40 кв.м.; 3 - ванна, загальною площею 2,00 кв.м.; 4 - туалет, загальною площею 1,10 кв.м.; 5 - кухня, загальною площею 7,60 кв.м.; 6 - житлова, загальною площею 10,3 кв.м.; 7 - житлова, загальною площею 17,20 кв.м.; І - лоджія, загальною площею 2,10 кв.м.
Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України (абз. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII).
Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ (абз. 2 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII).
Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII, незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними однокімнатні квартири.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
Позивач зверталась до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради із заявою про передачу безоплатно у приватну власність квартири НОМЕР_4, загальною площею 45,20 кв.м., що розташована у будинку АДРЕСА_2, проте, жодної відповіді так і не отримала.
З пояснень позивача судом встановлено, що у зв'язку з тим, що Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради залишило без розгляду звернення щодо приватизації квартири, позивач вимушена була отримати у користуванні житлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 52,00 кв.м. Дане приміщення взято позивачем в оренду у ОСОБА_2, про що 07 грудня 2015 року укладеного Договір оренди строком на один рік.
Згідно вимог даного Договору оренди від 07 грудня 2015 року позивач вимушена сплачувати ОСОБА_2 щомісячно до п'ятнадцятого числа поточного місяця 2000,00 грн.
Також з пояснень позивача судом встановлено, що після укладання вищевказаного Договору оренди позивач забажала вселитись до орендованого майна, проте, виявилось, що приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 52,00 кв.м., не належить ОСОБА_2 та у ньому проживають люди.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У ч. 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
З огляду на те, що Договір найму від 07 грудня 2015 року не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, у зв'язку з викладеним, даний договір визнається судом недійсним.
Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Частиною 1 статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
З огляду на те, що Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради та ПК «ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО № 25» Дніпропетровської міської ради чинить перешкоди у переданні ОСОБА_1 в порядку безоплатної приватизації квартира НОМЕР_4, загальною площею 45,20 кв.м., що розташована у будинку АДРЕСА_2, суд вважає, що порушене право позивача повинне бути відновлено судом шляхом визнання за нею права власності на вищевказаний об'єкт нерухомості.
Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Згідно пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.
З огляду на те, що судом було відстрочено сплату судового збору до моменту винесення рішення суду, суд присуджує до стягнення з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 487,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 5-8, 10, 58-62, 88, 212, 214, 215, 224-228 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО № 25» Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійним договору оренди нерухомого майна та визнання права власності - задовольнити.
Визнати недійсним Договір оренди від 07 грудня 2015 року, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, щодо передання у користування житлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 52,00 кв.м.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_7, виданий Криничанським РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 05 листопада 2014 року) право приватної власності на квартиру НОМЕР_4, загальною площею 45,20 кв.м., житловою площею 27,50 кв.м., що розташована на п'ятому поверсі будинку АДРЕСА_2, яка має наступну експлікацію:
1 - коридор, загальною площею 4,50 кв.м.;
2 - кладова, загальною площею 0,40 кв.м.;
3 - ванна, загальною площею 2,00 кв.м.;
4 - туалет, загальною площею 1,10 кв.м.;
5 - кухня, загальною площею 7,60 кв.м.;
6 - житлова, загальною площею 10,3 кв.м.;
7 - житлова, загальною площею 17,20 кв.м.;
І - лоджія, загальною площею 2,10 кв.м.
Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) на користь Державного бюджету України судові витрати у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя В.П. Мороз