Справа № 136/1861/15-ц Провадження № 22-ц/772/414/2016Головуючий в суді першої інстанції Кривенко Д. Т.
Категорія 23 Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів: Марчук В. С., Сопруна В. В.

при секретарі: Сніжко О. А.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» про визнання договору оренди земельної ділянки припиненим у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено,

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 01.12.2015 року, -

в с т а н о в и л а :

26.10.2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та висував вимогу визнати припиненим в зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено, договір оренди земельної ділянки, площею 3,0921 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позов мотивовано тим, що договір ним було укладено 01.01.2006 року з ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» та зареєстрований 18.01.2007 року в центрі Вінницької філії державного підприємства ДЗК за № НОМЕР_3. Оскільки договір було укладено на 9 років, то його строк закінчився 01.01.2015 року, однак відповідач після спливу дії договору земельну ділянку не повернув, продовжує протиправно та незаконно використовувати її.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 01.12.2015 року позов задоволено: Визнано договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1), укладений 01.01.2006 року між ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» і ОСОБА_3, - припиненим у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено, вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ТОВ «Концерн «Сімекс -Агро» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість ухваленого по справі рішення, невірну оцінку судом доказів по справі, невірне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що право оренди було зареєстровано у передбаченому законом порядку, а під час дії договору вони уклали з орендодавцем додаткову угоду про продовження терміну оренди, суд же першої інстанції вважав цю угоду неукладеною, оскільки вона не пройшла державної реєстрації. Однак такий висновок суду помилковий: угода вважається укладеною з моменту, коли сторони досягли згоди стосовно всіх істотних умов що ними і було зроблено. Тому договір оренди не припинився.

В судове засідання апеляційного суду представник відповідача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення. Представник позивача ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив, зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим: договір оренди припинився 01.01.2015 року в зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено, додаткова угода до договору оренди не була зареєстрована, а тому не набула юридичної сили.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір оренди земельної ділянки, укладений між позивачем та відповідачем 01.01.2006 року, є припиненим так як 01.01.2015 року закінчився 9-річний строк, на який він був укладений. Зміни ж до договору оренди землі, які були викладені сторонами в додатковій угоді від 28.11.2011 року, не пройшли державної реєстрації, а отже не породжують речового права оренди відповідачем належної позивачеві земельної ділянки.

Такий висновок ухвалений без повного та всебічного з'ясування фактичних обставин справи.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, площею 3,0921 га,розташованої на території Вербівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, цільове призначення: ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_1, що підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 (а.с.6);

01.01.2006 року ОСОБА_3 передав, а ТОВ «Концерн Сімекс-Агро» прийняв в строкове платне користування належну позивачеві земельну ділянку на 9 років (п.4 Договору), договір зареєстровано у Вінницькій філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру 18.01.2007 року за № НОМЕР_3 (а.с.7 - 8);

28.11.2011 року ОСОБА_3 та ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» уклали додаткову угоду до договору оренди землі від 01.01.2006 року (реєстраційний запис № НОМЕР_3 від 18.01.2007 року), якою було змінено розмір орендної плати з 1,5% до 3% та п.4 Договору оренди викладено в новій редакції, згідно якої Договір укладено на 20 років.

21.05.2015 року ОСОБА_3 звернувся до орендаря з заявою про повернення земельної ділянки, так як закінчується термін оренди і він має бажання самостійно обробляти земельну ділянку (а.с.12).

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору (Правова позиція Верховного Суду України № 6-162ц13 від 19.02.2014 року).

Таким чином, є укладеним не лише Договір оренди землі від 01.01.2006 року, а також і Додаткова угода від 28.11.2011 року до Договору оренди землі, одна додатковою угодою не було зареєстровано, то вона не набула юридичної сили, а тому відповідно не набули юридичної сили і зміно до Договору оренди, тому висновок суду першої інстанції про те, що строк дії Договору оренди не був продовжений Додатковою угодою до нього, - є вірним.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення (ч.3 ст. 303 ЦПК України).

В справі що розглядається для цього є підстави, оскільки суд, розглядаючи справу про визнання договору оренди припиненим, зобов'язаний був обрахувати не лише кінцевий термін дії договору, але й перевірити чи дотримано сторонами порядок припинення дії договору, що судом першої інстанції зроблено не було.

Суд першої інстанції, провівши простий арифметичний розрахунок, вважав, що оскільки Договір оренди укладено 01.01.2005 року на 9 років, то термін його дії закінчився 01.01.2015 року, орендодавець неодноразово усно, а в травні 2015 року і письмово попереджав про припинення орендних відносин, то договір припинив свою дію в зв'язку із закінченням терміну на який його було укладено, що є невірним, виходячи з наступного.

Така підстава припинення договору оренди землі як припинення в зв'язку з закінченням строку на який його було укладено, дійсно передбачена ст. 31 Закону України «Про оренду землі».

Визначаючи порядок припинення дії Договору оренди землі від 01.01.2006 року( пункт 4), сторони домовилися, що «по закінченню строку його дії Орендодавець повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору письмово попередити Орендаря про свій намір припинити дію договору. При відсутності такого повідомлення договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах».

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

З урахуванням свободи договору (ст. 627 ЦК України), презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), пунктом 4 договору оренди сторони встановили порядок припинення договору у зв'язку із закінченням строку на який його було укладено і для цього Орендодавець мав вчинити певні дії:

- повідомити не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору Орендаря про небажання продовжувати орендні відносини;

- вичинити це повідомлення письмово.

Не звернувся Орендодавець до Орендаря і протягом одного місяця після закінчення строку договору з листом-повідомленням про заперечення у поновленні договору оренди землі

Отже, оскільки Орендодавець не дотримався порядку припинення, визначеного умовами Договору оренди, то договір продовжив свою дію на той самий строк і на тих самих умовах, а суд першої інстанції, пославшись на твердження позивача про усні звернення Орендодавця до Орендаря і написання письмової заяви через більш як чотири місяці після 01.01.2015 року (терміну на який було укладено Договір), зробив безпідставний висновок про закінчення строку дії договору.

Як уже зазначалося вище, Договір оренди землі від 01.01.2006 року був зареєстрований у Вінницькій філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру 18.01.2007 року за № НОМЕР_3 (а.с. 7 - 8). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 9-11), строк дії речового права 9 років з урахуванням дати реєстрації 18.01.2007 року.

Отже, речове право оренди землі ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро», як того вимагає ч.1 п.2 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», було зареєстроване та строк дії реєстрації цього права не закінчився і на даний час. Оскільки строк для державної реєстрації речового права не встановлений законом, в Орендаря, з урахуванням укладення Додаткової угоди до Договору оренди, немає перешкод зареєструвати речове право оренди на новий строк.

Таким чином, розглядаючи справу за апеляційною скаргою на оскаржуване рішення, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини у справі, що призвело до невірного вирішення справи, в зв'язку з чим ухвалене по справі рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» задовольнити, рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 01.12.2015 року скасувати та ухвалити нове:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» про визнання договору оренди земельної ділянки припиненим у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено, - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: підпис Т. М. Шемета

Судді: підпис В. В. Сопрун

підпис В. С. Марчук

З оригіналом згідно: Т. М. Шемета