АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2378/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2,58 Пироженко (В.Д.) В. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівБондаренка С. І., Новікова О. М.
при секретаріЛюбченко Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , Соснівський ВДВС Черкаського міського управління юстиції, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності та знаття арешту на майно, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2016 року позивачка звернувся до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказувала, що 08 червня 2016 року державним виконавцем Соснівського ВДВС Черкаського МУЮ Паламарчук І.В. в рамках зведеного виконавчого провадження № 51300130 за адресою: АДРЕСА_1 було описано та арештоване майно, що підтверджується актом опису та арешту майна.

Відповідно до зазначеного акту було описане наступне майно: дитячий одномісний диван, ліжко двоспальне з двома тумбочками, шафа купе дзеркальна, комод дерев'яний, шафа для одягу, диван розкладний, стіл-тумба, кухонні стійка з вмонтованою витяжкою та кухонною поверхнею, духова шафа. Зазначене майно було залишено за вищевказаною адресою.

Крім того, було описане наступне майно: телевізор Самсунг, мікрохвильова піч, крісло шкіряне, пилесмок, утюг та велотренажер, яке було передано на зберігання невідомим особам.

Позивачка зазначила, що з 2007 року разом із дочкою проживає в АДРЕСА_1 і вказане майно було придбане нею особисто, що підтверджується відповідними квитанціями, є її власністю та немає відношення до боржника по виконавчому провадженню, її чоловіка, ОСОБА_6

За вказаних обставин, позивачка просила суд визнати право власності за ОСОБА_5 та зняти арешт із майна, а саме: дитячий одномісний диван, ліжко двоспальне з двома тумбочками, шафа купе дзеркальна, комод дерев'яний, шафа для одягу, диван розкладний, стіл-тумба, кухонні стійка з вмонтованою витяжкою та кухонною поверхнею, духова шафа, телевізор Самсунг, мікрохвильова піч, крісло шкіряне, пилесмок, утюг та велотренажер.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2016 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Соснівського ВДВС Черкаського МУЮ , треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на зняття арешту на майно - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, вказуючи на його несправедливість та однобічність, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5 в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивачем не надано жодних належних, допустимих та переконливих доказів того, що майно, яке було описано згідно акту від 08 червня 2016 року, належить на праві власності ОСОБА_5 оскільки на час накладення арешту позивачка з боржником ОСОБА_6 хоч і перебували в шлюбі, але проживали окремо, а надані в якості доказу квитанції та товарні чеки на речі, зазначені в акті опису, не можуть бути взяті до уваги, оскільки в них зазначено лише хто сплачував, а не власник данного майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи слідуюче.

Відповідно до ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Позивачка, вказуючи на незаконність проведення опису та арешту майна в рамках виконавчого провадження про стягнення із ОСОБА_6 заборгованості, зазначила, що майно, на яке накладено арешт проведенням опису майна боржника і накладення на нього арешту 08 червня 2016 року, про що було складено акт (а.с. 6-10), є її особистим майном, придбаним хоч і в період шлюбу, проте за особисті кошти для свого користування та користування дочки.

Відповідно до ст. 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у ст. 57 СК України, в тому числі майно, набуте одним із подружжя за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто є особистою власністю. (п.3 ч. 1 ст. 57 СК України)

У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Проте, колегія суддів погоджується із висновком районного суду відносно того, що позивачка не надала належних та допустимих доказів придбання описаного майна за особисті кошти, оскільки надані в якості доказу товарні чеки не свідчать про придбання такого товару саме за рахунок особистих коштів позивачки, а не спільних коштів або спільної праці подружжя.

При цьому, колегія суддів враховує, що позивачка перебуває в шлюбі з боржником з квітня 1994 року, проте будь-яких належних та допустимих доказів, в силу ст. 57-60 ЦПК України, на підтвердження отримання нею в період шлюбу особистих грошових коштів, джерелом яких і було придбання за період з 1999 року по 2011 роки описаного майна, реалізації майна, набутого до шлюбу, за договором дарування чи в порядку спадкування, отримання премій, страхових сум і т.д. та придбання позивачкою спірних товарів саме за такі кошти, позивачкою не надано.

За вказаних обставин, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про недоведеність позивачкою належності описаного майна до її особистої приватної власності, у зв'язку із чим у суду були відсутні законні підстави для визнання описаного майна особистою власністю ОСОБА_5 та зняття з нього арешту.

Доводи представника позивача в судовому засіданні колегії суддів з приводу незаконності дій державного виконавця в ході складання акту опису та арешту майна не є предметом розгляду у даному спорі, а вимоги щодо визнання таких дій неправомірними є виходом за межі позовних вимог ОСОБА_5

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення. Підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, п. 1 ст. 308, ст. ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили одразу після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий :

Судді :