Справа № 209/4085/16-ц
Провадження № 2/209/1870/16
РІШЕННЯ

іменем України

"11" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Багбая Є.Д.

при секретарі Кукса О.П.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Кам'янської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Територіальної громади в особі Кам'янської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_2. На момент смерті ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований у будинку за адресою: АДРЕСА_1. Позивач проживала разом із ОСОБА_2 у вказаному житловому будинку, вони підтримували фактичні шлюбні відносини, вели спільне господарство та мали спільний бюджет протягом десяти років. Позивач як член сім'ї померлого, взяла на себе всі організаційні питання та витрати, пов'язані з його похованням та отримала свідоцтво про його смерть. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 40,5 кв.м., загальною площею 50,7 кв.м. Право власності було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26 травня 1972 року, посвідченого 1-ю Дніпродзержинською ДНК, р. № 1-2363- 1/6 частина; за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя від 26 травня 1972 року, посвідченого 1-ю Дніпродзержинською ДНК, р. № 1-2365, свідоцтва про право на спадщину від 26.05.1972 року, посвідченого 1-ю Дніпродзержинською ДНК, р. № 1-2363, договору дарування від 11 червня 1976 року, посвідченого 1-ю Дніпродзержинською ДНК, р. № 1-5274-5/6 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Ще за життя, а саме 07 серпня 2004 року ОСОБА_2 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: усе належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов'язки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов'язки, які належатимуть йому на день смерті, в тому числі: житловий будинок НОМЕР_1 з усіма господарськими забудовами, спорудами та земельною ділянкою, якій належить йому по закону, що розташований по АДРЕСА_1 заповідав ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Цей заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Татарець Таїсією Костянтинівною та зареєстрований в реєстрі за № 2179. Позивач будучи обізнаною про складення ОСОБА_2 заповіту на свою користь, фактично прийняла після його смерті спадщину у вигляді зазначеного житлового будинку, залишившись проживати в ньому. Позивач вела домогосподарство, підтримувала будинок у належному житловому стані, обробляла присадибну ділянку. І на теперішній час цей будинок є її фактичним місцем проживання. Позивач вважала, що таким чином вона прийняла спадщину після померлого ОСОБА_2 і стала власником спадкового житлового будинку, заяву про відмову від спадщини позивач не подавала. Будь - які інші спадкоємці за заповітом або за законом після смерті ОСОБА_2 відсутні, ніякі особи фактично спадщину не приймали і в теперішній час в житловому будинку не зареєстровані. Мати ОСОБА_2 - ОСОБА_3, яка була співвласником 5/6 частин спадкового житлового будинку, проживала та була зареєстрована в ньому разом із сином, померла 08 липня 2005 року. Її син ОСОБА_2 єдиний фактично прийняв спадщину після смерті матері, оскільки на момент її смерті був зареєстрований та проживав разом з нею у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 І після смерті матері він єдиний залишився бути зареєстрованим у цьому будинку до моменту своєї смерті. Після смерті матері, фактично прийнявши спадщину, до нотаріальної контори він вже не зміг звернутись за станом здоров'я, бо хворів на цироз печінки і останній рік життя був важко хворим, не міг самостійно пересуватись та вирішувати питання щодо оформлення спадкового майна. Складаючи заповіт на ім'я позивача у 2004 році на весь будинок за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2 виходив з того, що він є єдиним спадкоємцем після смерті матері, на той час хворої та пристарілої людини, за якою вони доглядали разом. В 2016 році позивач, вважаючи себе особою, що фактично прийняла спадщину після померлого ОСОБА_2, вирішила юридично оформити правовстановлюючі документи на нерухоме майно на своє ім'я, для чого звернулася до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори. За її заявою була заведена спадкова справа № 427/2016 після померлого ОСОБА_2, яка зареєстрована у Спадковому реєстрі за № 59292554, що підтверджується Витягом № 44603533 про реєстрацію в Спадковому реєстрі про внесення реєстраційного запису про реєстрацію спадкової справи. Але постановою державного нотаріуса Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. від 28 липня 2016 року, вих. № 1652/0231, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 в зв'язку із пропущенням строку для прийняття спадщини. Позивач дійсно протягом шести місяців після смерті спадкодавця не звернулася із заявою про прийняття спадщини, але вважає, що фактично прийняла спадщину, так як постійно проживала в житловому будинку з 1998 року однією сім'єю зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини. Маючи на руках заповіт, вона вважала, що він і є тим документом, що підтверджує її право власності на спадкове майно. Позивач просить встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім'єю з ОСОБА_2, померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 року, з 1998 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 року, за адресою: АДРЕСА_1 визнати, що спадковим майном після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, є житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 визнати за ОСОБА_1, право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2, на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 житловою площею 40,5 кв.м., загальною площею 50,7 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами.

Позивач в судове засідання не з'явився, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі згідно обставин викладених в позові, просить його задовольнити.

Представник відповідача - Територіальної громади в особі Кам'янської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти його задоволення не заперечує.

Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора в судове засідання не з'явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти його задоволення не заперечують.

Судом досліджені докази по справі:

Досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні;

- копія паспорту позивача /а.с. 10-11/, згідно яких підтверджується її місце реєстрації;

- заповіт /а.с. 12/, згідно якого підтверджується, що власник будинку заповів його позивачу;

- постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії /а.с. 13/, згідно якого підтверджується відмова у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину після померлого спадкодавця;

- свідоцтво про смерть, лікарське свідоцтво про смерть /а.с. 14, 16/, згідно якого підтверджується дата та факт смерті спадкодавця;

- витяг зі Спадкового реєстру /а.с. 15/, згідно якого підтверджується реєстрація спадкової справи після померлого спадкодавця;

- свідоцтво про поховання /а.с. 17/, згідно якого підтверджується отримання його позивачем;

- свідоцтво про смерть /а.с. 18/, згідно якого підтверджується дата та факт смерті матері -спадкодавця;

- довідка квартального комітету /а.с. 19, 21/, згідно якої підтверджується проживання позивача за адресою спадкодавця з 1998 року;

- довідка про склад сім'ї /а.с. 20/, згідно якої підтверджується час реєстрації та проживання в будинку матері спадкодавця;

- лист ОКП «Дніпродзержинське БТІ», свідоцтво про право на спадщину, домова книга /а.с. 22, 23, 24-27/, згідно яких підтверджується належність будинку спадкодавцю;

- технічний паспорт на будинок /а.с. 29-33/, згідно якого підтверджується технічна характеристика будинку;

- звіт про незалежну оцінку майна /а.с. 34-49/, згідно якого підтверджується вартість спірного майна;

Вивчивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини:

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_2. На момент смерті ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований у будинку за адресою: АДРЕСА_1. Позивач проживала разом із ОСОБА_2 у вказаному житловому будинку, вони підтримували фактичні шлюбні відносини, вели спільне господарство та мали спільний бюджет протягом десяти років. Позивач як член сім'ї померлого, взяла на себе всі організаційні питання та витрати, пов'язані з його похованням та отримала свідоцтво про його смерть. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 40,5 кв.м., загальною площею 50,7 кв.м. Право власності було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26 травня 1972 року, посвідченого 1-ю Дніпродзержинською ДНК, р. № 1-2363- 1/6 частина; за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя від 26 травня 1972 року, посвідченого 1-ю Дніпродзержинською ДНК, р. № 1-2365, свідоцтва про право на спадщину від 26.05.1972 року, посвідченого 1-ю Дніпродзержинською ДНК, р. № 1-2363, договору дарування від 11 червня 1976 року, посвідченого 1-ю Дніпродзержинською ДНК, р. № 1-5274-5/6 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Ще за життя, а саме 07 серпня 2004 року ОСОБА_2 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: усе належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов'язки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов'язки, які належатимуть йому на день смерті, в тому числі: житловий будинок НОМЕР_1 з усіма господарськими забудовами, спорудами та земельною ділянкою, якій належить йому по закону, що розташований по АДРЕСА_1 заповідав ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Цей заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Татарець Таїсією Костянтинівною та зареєстрований в реєстрі за № 2179. Позивач будучи обізнаною про складення ОСОБА_2 заповіту на свою користь, фактично прийняла після його смерті спадщину у вигляді зазначеного житлового будинку, залишившись проживати в ньому. Позивач вела домогосподарство, підтримувала будинок у належному житловому стані, обробляла присадибну ділянку. І на теперішній час цей будинок є її фактичним місцем проживання. Позивач вважала, що таким чином вона прийняла спадщину після померлого ОСОБА_2 і стала власником спадкового житлового будинку, заяву про відмову від спадщини позивач не подавала. Будь - які інші спадкоємці за заповітом або за законом після смерті ОСОБА_2 відсутні, ніякі особи фактично спадщину не приймали і в теперішній час в житловому будинку не зареєстровані. Мати ОСОБА_2 - ОСОБА_3, яка була співвласником 5/6 частин спадкового житлового будинку, проживала та була зареєстрована в ньому разом із сином, померла 08 липня 2005 року. Її син ОСОБА_2 єдиний фактично прийняв спадщину після смерті матері, оскільки на момент її смерті був зареєстрований та проживав разом з нею у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 І після смерті матері він єдиний залишився бути зареєстрованим у цьому будинку до моменту своєї смерті. Після смерті матері, фактично прийнявши спадщину, до нотаріальної контори він вже не зміг звернутись за станом здоров'я, бо хворів на цироз печінки і останній рік життя був важко хворим, не міг самостійно пересуватись та вирішувати питання щодо оформлення спадкового майна. Складаючи заповіт на ім'я позивача у 2004 році на весь будинок за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2 виходив з того, що він є єдиним спадкоємцем після смерті матері, на той час хворої та пристарілої людини, за якою вони доглядали разом. В 2016 році позивач, вважаючи себе особою, що фактично прийняла спадщину після померлого ОСОБА_2, вирішила юридично оформити правовстановлюючі документи на нерухоме майно на своє ім'я, для чого звернулася до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори. За її заявою була заведена спадкова справа № 427/2016 після померлого ОСОБА_2, яка зареєстрована у Спадковому реєстрі за № 59292554, що підтверджується Витягом № 44603533 про реєстрацію в Спадковому реєстрі про внесення реєстраційного запису про реєстрацію спадкової справи. Але постановою державного нотаріуса Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 28 липня 2016 року, вих. № 1652/0231, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 в зв'язку із пропущенням строку для прийняття спадщини. Позивач дійсно протягом шести місяців після смерті спадкодавця не звернулася із заявою про прийняття спадщини, але вважає, що фактично прийняла спадщину, так як постійно проживала в житловому будинку з 1998 року однією сім'єю зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини. Маючи на руках заповіт, вона вважала, що він і є тим документом, що підтверджує її право власності на спадкове майно.

Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування згідно ст. 1217 ЦК України здійснюється за заповітом або законом, i право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ст. 1223 ЦК України).

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

«Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається» (ст. 1234 ЦК України).

Згідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу не заявляв про відмову від неї.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може отримати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У відповідності до п.п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до вимог ст.316-319 ЦК України - право власності - це врегульовані законом суспільні відносини, щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

З 01 січня 2013 року державна реєстрація прав на нерухоме майно здійснюється Міністерством юстиції України та його територіальними органами, які є органами, державної реєстрації прав на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обмежень».

Цим законом державна реєстрація та внесення змін в правовстановлюючі документи на нерухоме майно за померлими не врегульована.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права ти інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права тощо.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та є непорушним, що прописано ст. 41 Конституції України.

У відповідності до цивільного законодавства України однією з умов виникнення прав та обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.

У відповідності зі ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Згідно зі ст. 57 ЦПК України докази встановлюються на підставі...пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів...

Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно вивчених судом матеріалів справи, з'ясованих обставин справи які досліджені доказами, суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Кам'янської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом в зв'язку з тим, що в судовому засіданні встановлено факт проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, встановлено право власності на спадкове майно позивача, оскільки воно набуто згідно з вимогами закону. Причини пропуску строк подання заяви для прийняття спадщини є поважними, оскільки позивач фактично прийняла спадщину оскільки проживала разом зі спадкодавцем на момент його смерті. Є підстави для задоволення позову.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 3, 4, 8, 15, 16, 321, 328, 331, 372, 376, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1261, 1262, 1268, 1269, 1270, 1273, 1297 ЦК України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, п.п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року, керуючись ст. 3,4, 8,10, 57, 59, 60, 158 ч.2, 213-215, 218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Кам'янської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити повністю.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім'єю з ОСОБА_2, померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 року, з 1998 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 року, за адресою: АДРЕСА_1. Визнати, що спадковим майном після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, є житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2, на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 житловою площею 40,5 кв.м., загальною площею 50,7 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, що є підставою для реєстрації за нею права власності в органах Державної реєстрації.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Є.Д. Багбая