справа № 760/2329/16-ц
провадження № 2/760/2632/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2016 року м. Київ
Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,
за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,
за участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, ухвалив таке рішення.
Позиції осіб, які беруть участь у справі:
08.02.2016 позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 3 000 грн. щомісячно, з урахуванням індексації суми аліментів відповідно до закону, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.10.2012 відповідача визнано батьком малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4
Відповідач не проявляє належної уваги до виховання дитини, не цікавиться розвитком, станом здоров'я і рівнем матеріального забезпечення дитини, а тому вона вимушена звернутися до суду з цим позовом.
У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК «у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи».
Враховуючи ці обставини та зважаючи на думку позивача, яка не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю, але не перебували у зареєстрованому шлюбі.
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 У свідоцтві про народження серії НОМЕР_3 виданому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 26.09.2013, батьком дитини зазначено ОСОБА_2, а матір'ю - ОСОБА_1 (а.с. 3).
Відповідно до заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.10.2012, яке набрало законної сили 24.12.2012, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства було задоволено частково. Визнано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 батьком малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 4).
Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково з таких підстав.
Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991, а набула чинності для України 27.09.1991, закріплено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27).
Обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений на батьків відповідно до статті 180 СК.
Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зобов'язані матеріально забезпечувати свого сина ОСОБА_3
Відповідно до частини першої статті 12 Закону «Про охорону дитинства» Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Частина перша статті 181 СК передбачає, що «способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними».
Відповідно до частини першої статті 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частина перша статті 184 СК передбачає, що «якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Суд погоджується із доводами позивача, що її доходи недостатні для утримання дитини, а відповідач зобов'язаний законом надавати матеріальну допомогу.
Однак, вирішуючи спір по суті, суд має врахувати не лише інтереси позивача, а й права та свободи інших осіб, зокрема відповідача, які можуть бути порушені при задоволенні позовних вимог.
У судовому засіданні позивач зазначила, що не знає де працює відповідач, однак стверджувала що він працездатний, інших дітей чи непрацездатних осіб на своєму утриманні немає.
Аналіз вищенаведеного підводить суд до висновку, що сплата аліментів на утримання свого сина у розмірі по 3 000 грн. щомісячно, поставить відповідача у тяжке матеріальне становище.
Таким чином враховуючи те, що відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя, беручи до уваги положення закону та обставини справи, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1 500 грн. з урахуванням індексації суми аліментів відповідно до закону, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частина перша статті 191 СК визначає, що «аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову».
Таким чином, стягнення аліментів належить присудити з дня пред'явлення позову, тобто з 08.02.2016.
За подання позову про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 551,20 грн.
Керуючись Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991, а набула чинності для України 27.09.1991, Законом України «Про охорону дитинства», статтями 180, 181, 182, 184, 191 СК, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 367 ЦПК, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко