печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Матійчук Г.О.,

при секретарі: Романовім О.О.,

за участі: представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 287 863 грн. 63 коп., з яких сума заборгованості за кредитом - 422 922 грн. 84 коп., сума заборгованості за відсотками - 864 940 грн. 80 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 травня 2007 року між АК «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0, згідно якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 21 760 доларів США строком до 24 травня 2014 року. Банк виконав належним чином свої зобов'язання за договором, надавши відповідачу зазначену суму коштів. 08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі по даному кредитному договору. Позичальник не виконав свої зобов'язання за договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду, позивач в судове засідання свого представника не направив. Натомість, в матеріалах справи міститься заява представника позивача, в якій він просив розглянути справу без його участі та зазначив, що позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на пропуск строку позовної давності при зверненні до суду.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інвестиційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 21 760 грн. на строк до 24 травня 2014 року.

15 грудня 2008 року ПАТ «Укрсиббанк» направив ОСОБА_2 вимогу, в якій зазначив, що вимагає від позичальника усунення порушень за кредитним договором, оскільки останній має перед банком заборгованість та у разі не усунення порушень на 31 день з дня отримання цієї вимоги вимагає дострокового виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 в повному обсязі.

У січні 2010 року ПАТ «Укрсиббанк» звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_2, однак ухвалою Печерського районного суду м. Києва від18 травня 2010 року позовна заява була залишена без розгляду на підставі ч. 3 ст. 169 ЦПК України.

08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_2 перед банком, станом на 28 липня 2015 року складає 1 287 863 грн. 63 коп., з яких сума заборгованості за кредитом - 422 922 грн. 84 коп., сума заборгованості за відсотками - 864 940 грн. 80 коп.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, згідно умов якого позичальник повинен був своєчасно здійснювати платежі за договором, однак свої зобов'язання останній належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

За таких обставин, у ПАТ «Дельта Банк» виникло право на звернення до суду з позовом до позичальника про стягнення заборгованості. Разом з тим, позивач пропустив строк позовної давності, про що обґрунтовано зазначає у своїх запереченнях відповідач.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно умов кредитного договору банк надав позичальнику кредитні кошти на строк з 24 травня 2007 року по 24 травня 2014 року.

15 грудня 2008 року ПАТ «Укрсиббанк» вручено ОСОБА_2 вимогу, в якій зазначив, що вимагає від позичальника усунення порушень за кредитним договором, оскільки останній має перед банком заборгованість та у разі не усунення порушень на 31 день з дня отримання цієї вимоги вимагає дострокового виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 в повному обсязі. Тобто банк звернувся з вимогою до відповідача про дострокове повернення всієї суми боргу.

Отже, суд приходить до висновку, що строк виконання основного зобов'язання відповідачем настав у січні 2009 року.

З цього часу відповідач жодних коштів банку не сплачував і банк був обізнаний про порушення своїх прав саме з січня 2009 року.

Згідно вимог ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що до ухвалення судом рішення ОСОБА_2 подав до суду письмову заяву про застосування строку позовної давності.

Враховуючи те, що ПАТ «Дельта Банк» пред'явив позов у серпні 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, який сплив 16 січня 2012 року (14.01.2012 р. - субота), суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з зазначених підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 257, 261, 526, 610, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 84, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 24.05.2007 року - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Г.О. Матійчук