У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», третя особа - виконуючий обов'язки директора Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» ОСОБА_4, про визнання незаконним звільнення і поновлення на роботі, за касаційною скаргою Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» на рішення апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 10 вересня 2012 року він працював начальником зонального вузла оброблення пошти Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» (далі - УДППЗ «Укрпошта») та протягом всього часу роботи належним чином виконував свої посадові обов'язки, жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності чи будь-якої іншої відповідальності, однак, 14 серпня 2015 року його звільнено з роботи за прогули без поважних причин згідно із наказом виконуючого обов'язки директора Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_4 від 14 серпня 2015 року № 263/к.

Зазначає, що у п. 2 зазначеного вище наказу зазначається, що «Бухгалтерії провести остаточний розрахунок з ОСОБА_3, враховуючи, що його останнім робочим днем є 25 березня 2015 року, 21 липня 2015 року був присутній на території Центру оброблення пошти Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» з 8 год. 30 хв. до 13 год. 00 хв.», однак ОСОБА_3 зазначив, що починаючи з 25 березня 2015 року по 20 липня 2015 року він перебував на тривалому лікуванні, що підтверджується листами непрацездатності, у зв'язку з чим даний період не можна вважати прогулами без поважних причин.

ОСОБА_3 зазначив, що 21 липня 2015 року о 8 год. 10 хв. у встановленому порядку прийшов на роботу за адресою: пл. Двірцева, 1 у м. Львові, однак, протиправно не був допущений до виконання своїх трудових обов'язків, його не впустили у середину приміщення, де знаходиться його робочий кабінет та весь час, до обіду (13:00) він пробув на території. В цей же день 21 липня 2015 року на територію за місцем його роботи прибули працівники Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта», а саме: в.о. заступника директора Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_5, начальник відділу обліку, підготовки, аналізу та руху кадрів Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_6, інженер 1 категорії відділу продажу послуг Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_7, а також голова обласного комітету профспілки працівників зв'язку Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_8, і вони склали акт від 21 липня 2015 року, в якому підтвердили, що позивачем надано їм листи непрацездатності з березня по липень 2015 року, тобто за увесь період тимчасової непрацездатності, що передував дню його виходу на роботу 21 липня 2015 року.

Зазначав, що внаслідок того, що 21 липня 2015 року він половину робочого дня простояв на території, що прямо протипоказано йому за станом здоров'я, і його не допускали в приміщення, під час обідньої перерви він відчув різке погіршення самопочуття і був змушений звернутися за медичною допомогою до лікаря, де пробув другу половину робочого дня 21 липня 2015 року, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 21 липня 2015 року. Починаючи з 22 липня 2015 року через погіршення стану здоров'я він був змушений продовжити лікування до 14 серпня 2015 року, що підтверджується листками непрацездатності, у зв'язку з цим, на думку позивача, період з другої половини дня 21 липня 2015 року по 14 серпня 2015 року також не є прогулами без поважної причини, оскільки в цей період він проходив відповідне лікування.

Посилаючись на те, що його звільнено 14 серпня 2015 року, тобто в період його тимчасової непрацездатності, просив визнати незаконним його звільнення з посади начальника зонального вузла оброблення пошти Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» та поновити на попередній роботі.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Визнано незаконним звільнення ОСОБА_3 з посади начальника зонального вузла оброблення пошти Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2016 року, рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2015 року, в частині відмови в задоволенні позову про поновлення на роботі скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника зонального вузла оброблення пошти Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» з 14 серпня 2015 року.

У поданій касаційній скарзі УДППЗ «Укрпошта» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині визнання незаконним звільнення позивача з роботи за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, виходив з того, що відсутність позивача на роботі в період з 25 березня 2015 року по 14 серпня 2015 року обумовлена поважною причиною - перебуванням на лікуванні, що підтверджується наявними письмовими доказами, наданими позивачем, тому у відповідача були відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_3 за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Відмовляючи у задоволенні позову про поновлення на роботі, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем самостійно скасовано наказ про звільнення позивача з роботи, отже Львівська дирекція УДППЗ «Укрпошта» самостійно усунули порушені ОСОБА_3 права.

Скасовуючи рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позову про поновлення на роботі та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд апеляційної інстанції виходив із того, що наказ відповідача про скасування наказу про звільнення ОСОБА_3 не можна вважати таким, що відновлює права позивача на поновлення йог трудових прав та не може бути правовою підставою для відмови у задоволенні позову про поновлення на попередньому місці роботи, яке він займав до звільнення.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду апеляційної інстанції є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Установлено, що наказом Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 5 вересня 2012 року № 96/к позивач був прийнятий на посаду начальника Зонального вузла оброблення пошти Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта». Наказом від 14 серпня 2015 року № 263/к позивача звільнено з займаної посади з 14 серпня 2015 року за прогули без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Підставою звільнення з роботи була його відсутність на роботі без поважних причин з 26 березня 2015 року до 21 липня 2015 року та з 22 липня 2015 року до 14 серпня 2015 року.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з'ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

Також установлено та підтверджується копіями листків тимчасової непрацездатності, що ОСОБА_3 перебував на лікуванні в період з 25 березня 2015 по 14 серпня 2015 року, відсутність його на роботі у період, визнаний відповідачем прогулом без поважних причин, була викликана його перебуванням на лікуванні. Відповідно до висновку МСЕК від 2 липня 2015 року, ОСОБА_3 встановлена третя група інвалідності строком на один рік, до 1 серпня 2016 року. З урахуванням листків непрацездатності, Львівською дирекцією УДППЗ «Укрпошта» видано наказ від 2 жовтня 2015 року № 303, яким відсутність позивача на роботі в період з 25 березня 2015 року по 21 серпня 2015 року визнано такою, що відбулась з поважних причин - тимчасової непрацездатності ОСОБА_3 та скасовано дії наказу від 14 серпня 2015 року № 263/к «По особовому складу» щодо оформлення відповідним наказом по особовому складу, провівши бухгалтерії перерахунок належних ОСОБА_3 виплат при умові подання ним оригіналів листків тимчасової непрацездатності.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема, у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу).

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов'язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов'язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов'язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням працівником трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Згідно із п. 1.3 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 9 квітня 2008 року № 189, непрацездатність (утрата непрацездатності) - це стан здоров'я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров'я.

Отже, факт тимчасової непрацездатності працівника унеможливлює виконання ним своїх трудових обов'язків з поважних причин і на законних підставах звільняє його від їх виконання та відповідальності за їх невиконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена ч. 3 ст. 40, ч. 2 ст. 41 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.

Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч. 1 ст. 235 та ст. 240 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до наказу від 2 жовтня 2015 року № 401/к ОСОБА_3 поновлено на посаді начальника Зонального вузла оброблення пошти Львівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» з 25 березня 2015 року. При цьому, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що з таким наказом позивач ознайомлений відповідно до вимог чинного законодавства та допущений до виконання ним посадових обов'язків.

Таким чином, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що такий наказ не є правовою підставою для відмови у задоволенні позову в частині поновлення на роботі, оскільки не є підтвердженням саме поновлення ОСОБА_3 на попередньому місці роботи. Крім того, встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судами повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне й обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик