Р І Ш Е Н Н Я

(ЗАОЧНЕ)

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року Подільський районний суд міста Києва

в складі:

головуючого-судді - Неганової Н.В.

при секретарі - Савіцькому Я.Ю., Федоренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 18.11.2014 року він зареєстрований у належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_1. Відповідач у вказаній квартирі не проживає з 2000 року, його з квартири ніхто ніколи не виганяв, замки в квартирі не змінювались, відповідач пропав безвісті. Позивач вважає, що, оскільки ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі більше 4-х років, не сплачує за користуванням жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири та не приймає участі у спільному побуті, не є членом сім'ї, він втратив право користування квартирою. ОСОБА_1 зазначає, що для зняття відповідача з реєстрації та подачі відповідної заяви до КП «Мостицький» з метою зменшення оплати за комунальні послуги, необхідно отримати судове рішення. Тому позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав з тих же підстав, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки до суду не повідомив, тому суд вважав за можливе розглядати справу за його відсутності і ухвалити заочне рішення.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03.11.2014 року державним нотаріусом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І. і зареєстрованого в реєстрі за №1-1520 (а.с.113-копія свідоцтва). Право власності ОСОБА_1 зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.11.2014 року, що підтверджується витягом з реєстру (а.с.114-копія витягу).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла Подільської райдержадміністрації м. Києва 10.11.1999 року, та листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 17.02.2016 року за№1774 (И-2016) 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 (а.с.134, 148).

Спірне жиле приміщення являє собою однокімнатну ізольовану квартиру, загальною площею 27 кв. м., жилою площею 13,5 кв.м., що підтверджується технічним паспортом (а.с.106-107).

В спірній квартирі зареєстровано дві особи - позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2, що вбачається з довідки форми №3, виданої КК «Центр комунального сервісу» 18.12.2015 року за №1817 (а.с.112).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч. 1 ст. 319 власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - вищевказаною спірною квартирою, оскільки він не проживає в ній понад вісім років. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що відповідач таким, що пропав безвісті, не визнаний, а рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 29.04.2014 року було скасовано.

З огляду на те, що ОСОБА_2 є власником 1/3 частини спірної квартири, що також підтвердив в судовому засіданні представник позивача, він, за змістом права власності, має право користування нею. На зміст права власності не впливає місце проживання власника.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, задоволені бути не можуть.

Отже, позов в судовому засіданні не доведений та не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 358, 379, 382, 383 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, керуючись ст.ст.10, 11, 88, 209, 213, 214, 215, 218, 226 ЦПК України,

суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Н. В. Неганова