Справа № 203/1311/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 квітня 2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Маймур Ф.Ф.,

при секретарі - Ркоян Ю.А.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа - Житлово-будівельний кооператив №35 «Восток-5», про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

28 березня 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що її матір'ю ОСОБА_3 було набуто право власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом внесення в повному обсязі паю в ЖБК №35 «Восток-5». ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача померла, а позивач та її батько (чоловік спадкодавця) фактично прийняти спадщину, до якої увійшла вказана квартира, оскільки на час відкриття спадщини мешкали у спірній квартирі, вступивши у її володіння, однак свідоцтв про право на спадщину не отримували. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача, за собою право власності на успадковану частину спірної квартиру він за життя не реєстрував, як і мати позивача, а тому за наслідками звернення позивача до державного нотаріуса, їй було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після померлих батьків. За таких обставин позивач і звернулась до суду із даним позовом, в якому просить суд захистити її майнові права шляхом визнання за нею права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом.

В судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали, наполягали на задоволенні позову з викладених вище підстав.

Відповідач, третя особа в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, в зв'язку із чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Вислухавши позивача, її представника та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що мати позивача - ОСОБА_3, будучи членом ЖБК №35 «Восток-5», 13 лютого 1965 року отримала ордер на кооперативну квартиру АДРЕСА_1, в яку вселилась разом зі своєю родиною - позивачем та своїм чоловіком (батьком позивача) ОСОБА_5 (а.с.4-7, 17, 20-21, 36).

23 березня 1971 року ОСОБА_3, як членом ЖБК №35 «Восток-5», внесено в повному обсязі (3725,25 руб.) пайовий внесок за вказану вище кооперативну квартиру (а.с.13, 36).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3, внаслідок чого відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на вищевказану квартиру. Спадщину прийняли позивач та чоловік спадкодавця (батько позивача), як єдині спадкоємці, шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, оскільки на дату відкриття спадщини мешкали у спірній квартирі, користуючись нею. Разом з тим, ані позивач, ані її батько не отримували свідоцтва про право власності на спадкове майно (квартиру), державну реєстрацію свого права власності на спірну квартиру не здійснювали, як і спадкодавець за життя. (а.с.4-8, 14, 15, 42, 44, 45, 52, 53)

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_5, в зв'язку із чим відкрилась спадщина на належне останньому майно, зокрема і на успадковану частину спірної квартири. Дану спадщину прийняла єдиний спадкоємець померлого - позивач, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. (а.с.4-7, 9, 14, 50, 52, 53)

Бажаючи отримати свідоцтво про право власності на спадщину - спірну квартиру за законом після смерті своїх батьків, а в подальшому зареєструвати за собою право власності на квартиру в цілому, позивач 15 грудня 2015 року звернулась до П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори із відповідними заявами, на підставі яких державним нотаріусом були заведені спадкові справи на померлих спадкодавців. Однак, в той же день державним нотаріусом винесено постанову, якою позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину (спірну квартиру) за законом після смерті батьків. Свою постанову нотаріус мотивував неподанням позивачем оригіналу правовстановлюючого документу на спірну квартиру, яким би підтверджувалось належність спірної квартири померлим спадкодавцям на час відкриття спадщини. (а.с.10, 37-54)

Крім того, судом встановлено, що спірна квартира має наступні технічні характеристики: розташована на 3-му поверсі 5-ти поверхового житлового будинку, має загальну площу 47,7 кв.м, житлову площу 28,6 кв.м та складається з коридору площею 5,8 кв.м, житлової кімнати площею 17,5 кв.м, житлової кімнати площею 11,1 кв.м, кухні площею 7,2 кв.м, санвузлу площею 2,0 кв.м, балкону площею 2,0 кв.м, комори площею 2,1 кв.м (а.с.16, 18, 19).

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, врегульовані нормами Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, Закону України «Про власність», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так, нормою ст.13 Закону України «Про власність», який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

Згідно положень ст.384 ЦК України (в редакції 2003 року) у разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником.

Оскільки спадщина після смерті матері позивача ОСОБА_3 відкрилася та була фактично прийнята спадкоємцями до 01 січня 2004 року, при вирішенні даного спору щодо спадкових правовідносин належить керуватися нормами ЦК Української РСР (1963 року) - у відповідності до п.4, 5 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України (в редакції 2003 року).

Так, відповідно до ст.ст.524, 529 ЦК Української РСР (1963 року) спадкоємство здійснюється в тому числі за законом. При такому спадкоємстві спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені) дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно ст.ст.525, 548, 549 ЦК Української РСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (день смерті спадкодавця). При цьому визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Нормою ст.ст.560, 561 ЦК Української РСР (1963 року) визначено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Таке свідоцтво видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає.

Положеннями ст.12 Закону України «Про власність» передбачено, що громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування.

Відповідно до ст.ст.3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону (зокрема, право власності на квартиру), виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Щодо обставин спірних правовідносин, то станом на як на дату відкриття спадщини після смерті матерії позивача (ІНФОРМАЦІЯ_1), так і на день спливу передбаченого ст.ст.549, 561 ЦК України (в редакції 1963 року) шестимісячного строку на прийняття спадщини, чинним на той час законодавством не передбачалось обов'язку спадкоємця реєструвати за собою право власності на успадковане нерухоме майно чи взагалі реєструвати нерухоме майном. ЦК України (в редакції 1963 року) навіть не передбачав обов'язку для спадкодавця отримати свідоцтво про право на спадщину - нерухоме майно.

Правовідносини спадкування позивачем після смерті її батька ОСОБА_5, враховуючи дату смерті останнього, регулюються нормами ЦК України (в редакції 2003 року).

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Нормами ст.ст.1258, 1261 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст.ст.1220, 1223, 1268, 1270 ЦК України право на спадкування виникає в день відкриття спадщини, і спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шість місяців з часу відкриття спадщини (день смерті спадкодавця) він не заявив про відмову від неї.

Положеннями ст.1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності проводиться в тому числі на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Згідно ст.306-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.1, 2 ч.1 ст.355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Так, Верховним Судом України у постанові від 18 грудня 2013 року, винесеній по справі №6-138цс13, викладений наступний правовий висновок: «Відповідно до чч.1, 3 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом ч.ч.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року… Згідно зі ст.15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 1 липня 1990 року набуває право власності на цю квартиру, тому, у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру…»

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні на підставі вказаних доказів фактичні обставини спірних правовідносин в контексті викладених норм законодавства, чинних на час виникнення спірних правовідносин та розгляду справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення в повному обсязі. Правова позиція суду, покладена в основу прийнятого рішення, ґрунтується на тому, що зі змісту досліджених в ході розгляду справи доказів з урахуванням на положення закону та правові висновки Верховного Суду України у справі №6-138цс13 слідує, що мати позивача внаслідок внесення 23 березня 1971 року до ЖБК №35 «Восток-5» в повному обсязі пайового внеску за спірну квартиру АДРЕСА_1 з 01 липня 1990 року набула на неї право власності, не заважаючи на відсутність запису про реєстрацію права власності на таку квартиру за матір'ю позивача, бо чинне на 01 липня 1990 року законодавство не вимагало обов'язкової державної реєстрації як нерухомого майно, так і права власності на нього за набувачем як підстави для набуття права власності на це майно. Відтак, спірна квартира увійшла до складу спадщини матері позивача, а оскільки спадщина на цю квартиру відкрилась у зв'язку із смертю матерії позивача в період дії ЦК Української РСР (1963 року), і позивач та її батько (чоловік померлої спадкодавиці) на час відкриття спадщини мешкали разом із померлою спадкодавицею, після її смерті продовжили мешкати у спадковій квартирі, тим самим вступивши у фактичне володіння нею, то вони фактично прийняли у спадщину цю квартиру. В свою чергу, оскільки, як на час відкриття спадщини після смерті матері позивача, так і станом на час закінчення шестимісячного строку на прийняття спадщини чинне на той час законодавство не вимагало обов'язкового отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину, зокрема на нерухоме майно, а також не вимагало подальшої державної реєстрації цього нерухомого майна та/або реєстрації спадкоємцями за собою права власності на успадковане нерухоме майно як підстави для виникнення права власності, то позивач та її батько шляхом вступу у фактичне володіння спірною квартирою набули на неї спільної власності. В зв'язку із цим після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька позивача частина спірної квартири, яка була свого часу успадкована батьком позивача після смерті дружини (матері позивача), увійшла до складу його спадщини, єдиним спадкоємцем якої є позивач, яка фактично прийняла цю спадщину, оскільки постійно мешкала разом з батьком у спірній квартири на час смерті останнього. Отже, за викладених обставин та висновків суду, враховуючи, що позивач вчинила всі передбачені чинним на відповідний час законом дії з прийняття у спадщину після своїх батьків та набуття права власності на спірну квартиру, є єдиним спадкоємцем своїх батьків, однак наразі не може в позасудовому порядку оформити та здійснити державну реєстрацію за собою такого права власності в порядку спадкування, а здійснення такої реєстрації вимагає новітнє цивільне законодавство як обов'язкову умову для офіційного визнання і підтвердження державою факту набуття особою права власності на нерухоме майно, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для судового захисту майновим та спадкових прав позивача шляхом задоволення позову в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15, 16, 328, 384, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст.524, 525, 529, 548, 549, 560, 561 ЦК Української РСР (1963 року) ст.ст.12, 13, 15, 27 Закону України «Про власність», ст.ст.3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.10, 11, 57-60, 64, 208, 209, 212-215, 218, 223, 360-7 Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 47,7 кв.м, житловою площею 28,6 кв.м, яка складається з: коридор площею 5,8 кв.м, житлова кімната площею 17,5 кв.м, житлова кімната площею 11,1 кв.м, кухня площею 7,2 кв.м, санвузол площею 2,0 кв.м, балкон площею 2,0 кв.м, комора площею 2,1 кв.м в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Ф.Ф. Маймур