Справа № 464/5627/14 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/608/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Крайник Н. П.

суддів: Штефаніци Ю. Г., Мельничук О. Я

при секретарі Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 29 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

Вважає його незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, зазначає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди є помилковим, оскільки в матеріалах справи є усі докази , що свідчать про протиправну поведінку відповідача щодо нього. Крім того, спричинення йому моральної шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв»язок з перешкодами щодо його вселення у квартиру підтверджується актом № 32 судово-психологічної експертизи від 23.01.2015 року. Суд помилково вважає, що експерт-психолог повинен був готувати висновок про протиправність дій заподіювача шкоди, оскільки це не віднесено до компетенції експерта-психолога. Крім того, суд неповністю дослідив обставини щодо виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20.12.2011 року у справі № 2-1548/11, оскільки ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 26.12.2013 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області постанову державного виконавця від 25.07.2013 року скасовано. На даний час рішення суду не виконано, перешкоди щодо користування квартирою не усунуті.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законим є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Таким чином, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв»язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов»язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20.12.2011 року зобов»язано ОСОБА_3 не чинити позивачу першкоди в користуванні квартирою № 181 по вул.О.Довженка,3 у м. Львові. Вказаним рішенням також встановлено, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/8 частина квартири АДРЕСА_1, іншими співвласниками даної квартири є ОСОБА_4 - 4/8 частини квартири та ОСОБА_3 - 3/8 частини квартири.

Конфлікт між сторонами виник з приводу користування квартирою. А саме, 31.05.2011 року в приміщенні спірної квартири № 181, що по вул. Довженка, 3 у м. Львові, куди позивач ОСОБА_2, не проживаючи у квартирі, без попереднього погодження з відповідачем ОСОБА_3, яка на той момент була відсутня вдома, прийшов разом зі свої сином ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_6 та тривалий час перебували у квартирі. Під час перебування в квартирі між вказаними особами виник конфлікт, з приводу якого відповідач ОСОБА_3 зверталася в міліцію.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 не має наміру проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1, а його вимоги зводяться лише до того, щоб відповідач викупила належну йому в квартирі частку, що зокрема підтверджується листом від 19.03.2012р., адресованим ОСОБА_3

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що представлені позивачем докази, а саме: свідоцтво про право на спадщину; телеграма № 18/7397 від 07.12.2011р.; повідомлення про вручення телеграми від 07.12.2011 р.; скарга ОСОБА_3 на дії адвоката від 27.11.2012 р.; скарга ОСОБА_6 від 12.08.2011 р.; лист № 1822 від 29.11.2012 р. Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури; лист ОСОБА_3 від 16.12.2011 р.; лист ОСОБА_2 від 19.03.2012 р.; рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20.12.2011р.; ухвала Сихівського районного суду м. Львова від 26.12.2013 р.; рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.08.2012 р., у їх сукупності підтверджують лишенаявність між сторонами конфлікту, який виник щодо належної ОСОБА_2 частини квартири.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, з позовом про визначення порядку користування квартирою позивач не звертався, що підтверджує відсутність його інтересу до спірної квартири, як місця свого проживання.

А відтак, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що висновком судово-психологічної експертизи від 23.01.2015 року, яким обгрунтовано нанесення моральної шкоди ОСОБА_2, не встановлено в чому проявилась протиправність дій заподіювача моральної шкоди, який причиновий зв»язок між шкодою та діями ОСОБА_3 в її заподіянні. Таким висновком встановлено лише вид, тяжкість та розмір отриманих позивачем моральних страждань, при цьому досліджено було обмежене коло даних у вигляді процесуальних документів (судових, процесуальних, скарг, листів та переписок).

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. 315, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Штефаніца Ю. Г.

ОСОБА_7