Ухвала

іменем україни

26 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 21 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_3звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд зобов'язати ОСОБА_4 відшкодувати завдану майнову та моральну шкоду, посилаючись на те, що він з 1972 року є членом автогаражного кооперативу «Кристал», який являє собою комплекс гаражних будівель розташованих на АДРЕСА_1. Належний ОСОБА_3 на правах власності гараж НОМЕР_1 знаходиться у двоярусній споруді на її першому ярусі, а гаражне приміщення ОСОБА_4 над ним - на другому. Через нехтування ОСОБА_4 будівельними нормами і правилами будівництва та безвідповідальне ставлення до догляду за своєю власністю дах приміщення другого ярусу періодично протікає і природні опади потрапляють в споруду. З причин неналежного облаштування ОСОБА_4 підлоги свого гаража, яка одночасно є дахом приміщення ОСОБА_3 (відсутня бетонна стяжка з гідробензостійкою ізоляцією), волога протікає крізь плити перекриття і потрапляє в його гараж, що призводить до затоплення і псування залізобетонних плит перекриття. На неодноразові вимоги ОСОБА_3 та адміністрації кооперативу щодо усунення недоліків будівництва та здійснення необхідних будівельних робіт ОСОБА_4 не реагує. Враховуючи наведене ОСОБА_3 просив задовольнити заявлені позовні вимоги.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 21 березня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із наявності судового рішення, яке набрало законної сили, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої пошкодженням гаража, а також врахував, що кошти на виконання цього рішення ОСОБА_4 були сплачені.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Судом першої інстанції встановлено, що у грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої затопленням гаража, який розташований у комплексі гаражних будівель під НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 та належить до гаражного кооперативу «Кристал». На обґрунтування своїх вимог зазначав, що неправомірними діями відповідачки, які полягають у неналежному користуванні суміжним гаражем НОМЕР_2 у тому ж комплексі, підлога якого є одночасно стелею його гаража, завдано йому збитків у вигляді затоплень даху та зруйнування плит бетонних перекриттів. На підтвердження вказаним обставин позивачем надано комісійний акт про затоплення гаражу від 20 жовтня 2014 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 жовтня 2015 року у справі № 569/19824/14-ц стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3 955 грн у рахунок відшкодування шкоди, завданої пошкодженням майна (гаража НОМЕР_1, розташованого у гаражному комплексі «Кристал» по АДРЕСА_1) та 1153 грн судових витрат, пов'язаних із проведенням судової експертизи, і зазначені кошти були сплачені відповідачем відповідно до квитанції №187 від 25 листопада 2015 року.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про залишення без задоволення заявлених ОСОБА_3 позовних вимог не відповідають вимогам чинного законодавства та встановленим обставинам справи.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Чинним цивільним процесуальним законодавством передбачено, що постановлене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, обов'язково мати вступну, описову, мотивувальну і резолютивну частини і викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України.

Посилаючись лише на наявність чинного судового рішення, суд першої інстанції не з'ясував наявність чи відсутність правових підстав для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України та не встановив чи є рішення, яке набрало законної сили, тотожним до позову, який розглядається, чи збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Разом з цим, як вбачається із позовної заяви ОСОБА_3 та акту про затоплення гаража від 27 вересня 2015 року, останній звернувся до суду з позовом про стягнення збитків у зв'язку з затопленням гаража, яке сталось 27 вересня 2015 року.

Отже, судами фактично не розглянуто обставини справи щодо події затоплення гаража, яка сталася в інший час та не була предметом розгляду.

За змістом ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відсутність вини в цивільному законодавстві доводить відповідач.

Разом з тим, відповідач не надала належних та допустимих доказів відсутності своєї вини у завданій шкоді.

Однак розмір шкоди доводить позивач. Підчас розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_3 заявлялось клопотання про проведення судово-технічної експертизи, яке було залишено без задоволення.

Згідно з вимогами ст. 31 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки, які визначені ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Залишаючи без задоволення клопотання про проведення експертизи, суд першої інстанції у порушення вимог статей 10, 179 ЦПК України, фактично позбавив можливості позивача надати суду докази в обґрунтування своїх позовних вимог.

Так, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні стосовно клопотання ОСОБА_3 про призначення експертизи для визначення причини затікання води в його гараж вказав про те, що ОСОБА_4 відмовилась від такої, оскільки запропонований позивачем метод є неприйнятним, разом з цим чинним процесуальним законодавством передбачено, що відмовитись від заявленого клопотання має лише та особа, яка його заявила, отже суд безпідставно відмовив позивачу у задоволенні клопотання про призначення експертизи у зв'язку з відмовою від проведення такої відповідачем.

Таким чином, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України не створив необхідних умов для всебічного та повного дослідження обставин справи, зберігаючи об'єктивну неупередженість до сторін процесу.

За таких обставин суди не виконали своїх обов'язків, визначених законом, повно, всебічно й об'єктивно не з'ясували усіх обставин справи та не надали їм належної оцінки та ухвалили рішення, які неможна визнати в повній мірі законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 338, 342, 343, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 21 березня 2016 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська