справа №619/4304/14-ц
провадження №2/619/31/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року Дергачівський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді Остропілець Є.Р.

при секретарі Бурлаковій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 « Про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права спільної сумісної власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи використані при будівництві житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2, припинення права спільної сумісної власності та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ? частину вартості будівельних матеріалів та конструктивних елементів по АДРЕСА_1, використаних при будівництві житлового будинку та господарських споруд в розмірі 204 600 / двісті чотири тисячі шістьсот/ грн.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в Дергачівський районний суд з позовом до ОСОБА_2 «Про поділ спільного майна подружжя».

ОСОБА_1 посилається на те, що з 1982 року вона перебувала з ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах.

Згідно свідоцтва виданого від 17.01. 1993 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

Відповідно до рішення ВК Проходівської Ради від 13 травня 1997 року, земельну ділянку за адресою АДРЕСА_3, було передано у приватну власність ОСОБА_2, що підтверджується копією Державного акту серія НОМЕР_1 від 21.02.2000 року.

На вищезазначеній земельній ділянці сторонами за спільні кошти було побудовано незавершений будівництвом будинок з господарським спорудами.

В будинку зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_1, ОСОБА_4 ОСОБА_2, що підтверджується копіями довідок від 19.12.2013 року № 568 та від 04.12.2013 року №545 виданих Проходівською сільською радою.

В первісному позові ОСОБА_1 просить визнати за нею право спільної сумісної власності на незавершений будівництвом будинок та господарські споруди за адресою АДРЕСА_1.

Просить припинити право спільної сумісної власності , виділити їй у власність ? частину незавершеного будівництвом будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1. Покласти сплату суми судового збору на сторони в рівних частинах.

Відповідно до уточненої позовної заяви поданої до Дергачівського районного суду від 13.02.2015 року ОСОБА_1 просить визнати за нею та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на будівельні матеріли та конструктивні елементи, використані при будівництві житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 Харківської області, загальна вартість яких відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи від 24.12.2014 року складає 409200.00 грн.

Просить припинити право спільної сумісної власності та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ? вартості будівельних матеріалів та конструктивних елементів , використаних при будівництві житлового будинку та господарських споруд , яка становить 204600.00 грн.

До Дергачівського суду Харківської області від 16.06.2015 року надійшла уточнена позовна в якій ОСОБА_1 просить встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в період з 13 січня 1983 року до 17.01.1993 року.

ОСОБА_1 просить визнати за нею та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на будівельні матеріли та конструктивні елементи , використані при будівництві житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 Харківської області, загальна вартість яких відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи від 24.12.2014 року складає 409200.00 грн.

Просить припинити право спільної сумісної власності та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ? вартості будівельних матеріалів та конструктивних елементів , використаних при будівництві житлового будинку та господарських споруд , яка становить 204600.00 грн.

Стягнути за ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у вигляді судового збору та витрат на проведення будівельно - технічної експертизи.

Відповідно до заперечення ОСОБА_2 на уточнену позовну заяву зазначено , що судом фактично завершено судовий розгляд та на цій стадії не можна змінювати предмет позову.

Позивач в заяві не збільшує та не зменшує розмір позовних вимог, а змінює предмет позову. За таких обставин відповідно до положень ст. 31 ч. 2 ЦПК України уточнена позовна заява не підлягає прийняттю.

Твердження стосовного того , що ОСОБА_1 з січня 1982 року з ОСОБА_2 проживали однією сімєю за адресою : АДРЕСА_1 вели спільне господарство та мали спільний бюджет не відповідають дійсності, оскільки лише з 1983 року він почав зустрічатися з ОСОБА_1, а в подальшому запропонував оселитися їй з будинку побудованому за його спільні кошти з першою дружиною ОСОБА_6

Всі будівельні матеріали були придбані за спільні кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_6, а інша частина будівельних матеріалів придбана на кошти рідного брата ОСОБА_2

Належних доказів того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено угоду про створення спільної власності , позивачем до суду не надано. Не надано і доказів того, що будівництво здійснювалось за їх спільні кошти.

Посилання позивача на ст. 74 СК України не можуть судом прийняті до уваги, тому що у відповідності до вимог ст. 58 Конституції України закон зворотної сили не має , він може бути застосований у відношенні кримінальної відповідальності, а при вирішенні даного спору треба керуватись законодавством, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин та на час створення спільного майна ( а саме Цивільним кодексом 1963 року, а після реєстрації шлюбу КпШС України.

Крім того ОСОБА_1 в позовах посилається на ч.1 ст. 74 СК України , між тим СК вступив в силу з 2003 року, а на той період ( 1993 року) діяв КпШС України, який взагалі не містив дану норму.

Як на правові підстави позивач посилається на ст. 331,364 ЦК України, однак дані норми не місять правових підстав для поділу спільного майна подружжя та для визнання права спільної сумісної власності на будівельні матеріали та стягнення ? вартості будівельних матеріалів та конструктивних елементів.

Посилання позивачки на п.9 Постанови пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства , що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» не може бути застосовано в даний раз, оскільки він в даний час не узгоджується чинним законодавством України.

Таким чином, ОСОБА_2 вважає , що слід відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача в судове засідання з'явився, підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечував.

Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наступне.

Судом встановлено , що згідно свідоцтва виданого від 17.01. 1993 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

Відповідно до рішення ВК Проходівської Ради від 13 травня 1997 року, земельну ділянку за адресою АДРЕСА_3, було передано у приватну власність ОСОБА_2, що підтверджується копією Державного акту серія НОМЕР_1 від 21.02.2000 року.

Відповідно до заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 11 грудня 2013 року шлюб, зареєстрований 17 січня 1993 року між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 Проходівською сільською радою народних депутатів Дергачівського району Харківської області, за актовим записом № 1 - розірвано.

Згідно висновку судово будівельно- технічної експертизи №11211/13712 на вказаній земельній ділянці побудований житловий будинок з надвірними будівлями будівельна готовність якого складає 100%.

Відповідно вказаної експертизи час побудови вказаного будинку і надвірних будівель не визначений.

Хто приймав участь в будівництві вказаного житлового будинку і надвірних будівель судом встановлено не було. Будь-яких доказів, які б свідчили про будівництво вказаного будинку і надвірних будівель ким і за чиї кошти, при яких обставинах і в яких час сторони суду не надали.

Крім того позивач не надала суду доказів які б свідчили проживання з відповідачем однією сім'єю і з якого часу.

Відповідно ст. 60 ЦПК України… кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будівництво вказаного будинку і надвірних будівель є самочинним , затвердженого проекту немає.

Ч.2 ст. 331 ЦК України передбачено , що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно ч.1 ч.2 ст. 376 ЦПК України … житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Також цією нормою закону визначені певні правили , за якими можливе визнання за особою право власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Таким чином , суд приходить до висновку, що збудований будинок не відповідає всім визначеним законом вимогам та умовам , які необхідні для визнання на нього права власності : не прийнятий в експлуатацію хоча це є обов'язковою умовою для вирішення питання для визнання за особою права власності на об'єкт нерухомого майна в тому разі коли в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію відмовлено, але ця відмова є безпідставною.

Згідно ст. 15 ЦК України вказано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 13 ч.1 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, тому вищенаведені норми закону вказують на те, що у разі відсутності спору саме до компетенції органів місцевого самоврядування віднесено вирішення питання у містобудівній сфері, зокрема і щодо самочинного будівництва.

Чинним законодавством , а саме Законом України «Про основи містобудування», Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» , «Про місцеве самоврядування України», «Про архітектурну діяльність» , ст. 125 ЗК України , постановою КМУ «Щодо Питтання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», «Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» , затверджених постановою КМУ від 22 вересня 2004 року , передбачений відповідний порядок забудови та прийняття в експлуатацію відповідного будівництва.

Оскільки у сторін відсутнє передбачене законом право власності , то відповідно відсутнє право на припинення спільної часткової власності, розділу домоволодіння та визнання за ним права власності на відповідну частку в порядку розподілу.

Згідно зі ст. 367, 370 ЦПК поділ майна , що є у спільній частковій власності може бути проведений тільки між власниками. Сторони у встановленому законом порядку право власності не набули.

Враховуючи вказане суд вважає необхідним відмовити в позовних вимогах ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.10-15,58-60, 20-215 ЦПК України, на підставі ст.ст.316,319,328,331,376,386,392 ЦК України суд,--

В И Р І Ш И В:

В позовних вимогах ОСОБА_1 -відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Є. Р. Остропілець