Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 316/603/16 Головуючий у 1 інстанції: Курач І.В.
Провадження № 22-ц/778/3339/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 09 червня 2016 року по справі за скаргою ОСОБА_3 про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_5 та скасування постанови від 15.04.2016 року «Про закінчення виконавчого провадження» за виконавчим листом № 2-1242 від 19.07.2010 року, заінтересована особа: ОСОБА_6,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з скаргою на дії старшого державного виконавця ВДВС Енергодарського МУЮ Запорізької області Плотникової М.В., яку протягом розгляду справи уточнювала.

В обґрунтування вимог зазначила, що в провадженні ВДВС Енергодарського МУЮ Запорізької області знаходиться зведене виконавче провадження № 48349568, до якого включені: виконавче провадження №45068680 від 15.10.2014 р. за виконавчім листом № 2-1241 від 13.07.2010 р., виданим Енергодарським міським судом Запорізької області про примусове стягнення аліментів з ОСОБА_6 на її користь на утримання неповнолітніх дітей, які залишилися проживати з матір'ю, у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу боржника, починаючі стягнення з 27.05.2010 р. та виконавче провадження №48348409 від 05.08.2015 р. за виконавчім листом № 2-1242 від 19.07.2010 р., виданим Енергодарським міським судом Запорізької області про примусове стягнення аліментів з ОСОБА_6 на її утримання у розмірі 1/8 частини доходів до досягнення дитиною ОСОБА_7 трирічного віку, починаючі стягнення з 27.05.2010 р. по 08.05.2012 р.

21.04.2016 р. вона отримала поштою постанову старшого державного виконавця ВДВС Енергодарського МУЮ ОСОБА_5 від 15.04.2016 р. про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №2-1242 від 19.07.2010 р. у звязку з фактичним виконанням рішення за цим листом.

З вказаною постановою не погоджується, вважає дії державного виконавця протиправними, такими що порушують її права на отримання всіх сум за судовими рішеннями.

На її думку, державним виконавцем не були здійснені всі дії, передбачені п. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», що свідчить про те, що виконавчі дії не проведені у повному обсягу.

Державний виконавець Кулбаєва Ю.Г. за наслідками розгляду її заяви про відвід постановою начальника Енергодарського ВДВС від 31.03.2016 р була відсторонена від ведення зведеного виконавчого провадження ВП №48349568 з підстав складання неправильного розрахунку; новий розрахунок заборгованості за її заявою від 09.02.2016 р. та від 19.04.2016 р. не було зроблено

За обома виконавчими листами між державним виконавцем та нею існує спір щодо розміру заборгованості боржника зі сплати аліментів, відповідні цивільні справи перебувають на розгляді у Вищому Спеціалізованому Суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ (справа № 6-36573ск15 щодо виконавчого листа № 2-1241) та у Апеляційному суді Запорізької області (справа №316/519/16-ц щодо виконавчого листа № 2-1242).

На підставі зазначеного просила визнати дії державного виконавця ВДВС Енергодарського МУЮ Запорізької області Плотникової М.В. неправомірними, визнати незаконною та скасувати постанову від 15.04.2016 р. про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-1242 від 19.07.2010 p., виконавчий лист повернути у ВДВС Енергодарського МУЮ для подальшого виконання.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 травня 2016 року допущено в якості заінтересованої особи ОСОБА_6

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 09 червня 2016 року в задоволенні скарги відмовлено.

На зазначену ухвалу суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невірну оцінку доказів, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвало, якою скасувати постанову від 15.04.2016 р. про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-1242 від 19.07.2010 p. до вирішення спору щодо обчислення заборгованості по сплаті аліментів за вказаним виконавчим листом у суді.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Під час апеляційного розгляду встановлені порушення порядку вирішення скарги.

Так, відповідно до ст.ст. 383, 386, 387 ЦПК України оскарженню підлягають рішення, дія або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення; скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Висновку про порушення порядку вирішення скарги колегія суддів дійшла з урахуванням роз'яснень, наданих Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014р. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", у п. 18 якої наголошено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК України.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Проте, зі справи вбачається, що оскаржена ухвала не відповідає вимогам ст.ст. 210, 213 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦПК України ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з:

1) вступної частини із зазначенням: часу і місця її постановлення; прізвища та ініціалів судді (суддів - при колегіальному розгляді); прізвища та ініціалів секретаря судового засідання; імен (найменувань) сторін та інших осіб, які брали участь у справі; предмета позовних вимог;

2) описової частини із зазначенням суті питання, що вирішується ухвалою;

3) мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу;

4) резолютивної частини із зазначенням: висновку суду; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З оскарженої ухвали видно, що суд досліджував та надавав правову оцінку тим обставинам, які не були вказані в якості підстав скарги заявника. Одночасно не проаналізовані судом і не дістали правової оцінки всі обставини, на які заявник послався, обґрунтовуючи подану скаргу.

Як вбачається з матеріалів справи, Енергодарським міським судом Запорізької області по цивільній справі № 2 1242/ 2010 рік від 14.07.2010 року за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання дружини позовні вимоги було задоволено.

На виконання рішення суду 19.07.2010 року було видано виконавчий лист № 2 -1242 за 2010 рік про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 аліментів у розмірі 1/8 частини на утримання дружини, починаючи з 27.05.2010 року по 08.05.2012 року ( а.с. 5.6) .

05.08.2015 року старшим державним виконавцем державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області ОСОБА_9 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №48348409 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1242 від 19.07.2010 року, виданого Енергодарським міським судом про стягнення аліментів з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 у розмірі 1/8 частини на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку ( а.с. 19).

12.11.2015 року старшим державним виконавцем відділу ОСОБА_9 складений розрахунок заборгованості за вищевказаним виконавчим листом, копії якого направлено сторонам виконавчого провадження, відповідно до якого заборгованість за виконавчим листом № 2-1242 від 19.07.2010 року станом на 12.11.2015 року відсутня ( а.с. 81).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

За змістом ч. 4 вказаної статті державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику, зокрема, за заявою сторін виконавчого провадження; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках.

Частиною 4 ст.195 СК України визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору судом.

Як розяснено у п.26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень» від 07 лютого 2014 року №6, судам необхідно враховувати, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Спір про право характеризує такий стан правовідносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обовязків, здійснення яких є неможливим без судового втручання.

Спір про право розглядається виключно у позовному провадженні.

Позовне провадження це вид провадження у цивільному процесі, у якому розглядається спір про право цивільне, тобто спір, який виникає з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже лише позовне провадження спрямоване на вирішення спору про право.

Таким чином, при наявності такого спору заборгованість стягується на підставі рішення суду про стягнення заборгованості, а не державним виконавцем відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження".

Заявник в обґрунтування скарги посилалась на те, що: за наслідком задоволення її заяви про відвід постановою начальника Енергодарського ВДВС від 31.03.2016 року державного виконавця відділу ОСОБА_9 було відсторонено від ведення зведеного виконавчого провадження ВП №483495668 у звязку з неправильним складанням розрахунку заборгованості, до якого входить вказане виконавче провадження за виконавчим листом № 2-1242 від 19.07.2010 р; а також зазначала, що на розгляді Енергодарського міського суду Запорізької області знаходиться справа за її позовом до ОСОБА_6, ВДВС Енергодарського управління юстиції Запорізької області про визначення розміру заборгованості за аліментами за виконавчим листом № 2-1242 від 19.07.2010 р.

Суд першої інстанції, пославшись на те, що ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області по справі № 316/2506/15-ц (провадження № 2-с/316/12/15) від 24.12.2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25.02.2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця щодо складання розрахунку заборгованості відмовлено, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги заявника на дії державного виконавця, з якою вона звернулась в 2016 році.

При цьому в порушення вимог ст.ст.10,11,210,212 ЦПК України зазначені в скарзі обставини не були предметом перевірки та оцінки суду і ухвала з цих питань висновків не містить.

За положеннями п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Під час розгляду заяви суд не встановив фактичні обставини справи, які відповідно до ст.371 ЦПК України та ст.49 Закону України "Про виконавче провадження», мають суттєве значення для правильного вирішення питання, не зясував чи є підстави для повернення стягувачу виконавчого листа та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні скарги.

Оскільки суд порушив порядок, встановлений процесуальним законом для вирішення заяви про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа до виконання, ухвала суду на підставі п.3 ч.1 ст.312 ЦПК, підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307,312 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 09 червня 2016 року у цій справі скасувати з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: