АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4170/16 Справа № 199/8051/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія «Ютіко» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія «Ютіко» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 03 лютого 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій належний йому автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2015 року ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні ДТП. Розмір матеріального збитку, заподіяного транспортному засобу позивача, згідно Висновку експертного дослідження авто товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ №2677 від 23 лютого 2015 року, складає 29701,74 грн. Оскільки відповідальність ОСОБА_3 згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ2664987 застраховано у ПрАТ «УТСК «Ютіко», ОСОБА_2 звернувся у лютому 2015 року з заявою про відшкодування матеріальної шкоди до страховика, але до теперішнього часу ПрАТ «УТСК «Ютіко» не відшкодувала йому заподіяну матеріальну шкоду у межах страхової суми, чим порушила права позивача та умови договору страхування.

Враховуючи вищезазначене позивач просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та стягнути з ПрАТ «УТСК «Ютіко» на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в розмірі 29701,74 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача суму у розмірі 1243,60 грн., з яких 1000 грн. моральна шкода, а 243,60 грн. судові витрати по сплаті судового збору. Також, було стягнуто з ПрАТ «УТСК «Ютіко» на користь ОСОБА_2 суму у розмірі 29445,34 грн., з яких 29201,74 грн. сума страхового відшкодування, а 243,60 грн. - судові витрати по сплаті судового збору.

Не погодившись з таким рішенням, ПрАТ «УТСК «Ютіко» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що 03 лютого 2015 року о 20 год. 05 хв. в м. Дніпропетровську на перехресті вул. Набережна Леніна та вул. Столярова, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_2, який керував автомобілем «Деу Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1, та ОСОБА_3, який керував автомобілем «Шевроле Авео», державний номерний знак НОМЕР_2.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2015 року ОСОБА_3 був визнаний винним в скоєному ДТП та на нього накладено адміністративне стягнення: штраф на користь держави у розмірі 425 грн. Дана постанова не була оскаржена та набрала законної сили 17 березня 2015 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді, автомобілю «Деу Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2, були спричинені механічні пошкодження.

Відповідно до Висновку №267 від 23 лютого 2015 року експертного дослідження автотоварознавця з визначення вартості збитку в результаті пошкодження транспортного засобу, а саме автомобіля «Деу Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1, виконаного експертом - автотоварознавцем ОСОБА_4, який має свідоцтво №1382 від 30 жовтня 2009 року, автомобілю позивача спричинено шкоду на суму 29701,74 грн.

При цьому, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована ПрАТ «УТСК «Ютіко», на підтвердження чого йому був виданий ОСОБА_5 № АІ/2664987 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. ОСОБА_5 ліміт відповідальності на одного водія складає 50000 грн. з безумовною франшизою в сумі 500 грн.

На підставі вищевказаного, позивач у лютому 2015 року звернувся до ПрАТ «УТСК «Ютіко» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Пізніше позивач звернувся до страховика з приводу проведення страхової виплати. Проте, страховик не сплатив позивачу страхове відшкодування.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції керувався положеннями Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закону України «Про страхування», нормами ЦК, ЦПК України та виходив з того, що позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «УТСК «Ютіко» у розмірі 29701,74 грн., з яких 500 грн. є франшиза, не підлягають повному задоволенню, оскільки франшиза повинна стягуватись з ОСОБА_3, проте таких позовних вимог ОСОБА_2 висунуто не було.

Щодо задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то зменшуючи її розмір до 1000 грн., суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 23, 1167 ЦК України, враховуючи вимоги розумності та справедливості такого стягнення у відповідності до встановлених обставин справи та ступеня душевних страждань позивача, спричинених пошкодженням його транспортного засобу.

Безпідставними є посилання ПрАТ «УТСК «Ютіко» в апеляційній скарзі на неповне зясування обставин справи, які мають значення для справи, чим було порушено норми процесуального та матеріального права, зокрема, відповідач зазначає, що судом першої інстанції не було враховано експертну оцінку №33/60.02.16, надану ПрАТ «УТСК «Ютіко» разом із запереченнями на позовну заяву ОСОБА_2, натомість було враховано тільки експертну оцінку №267 від 23 лютого 2015 року, надану позивачем.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що Висновок експертного дослідження автотоварознавця з визначення вартості збитку в результаті пошкодження транспортного засобу №267 від 23 лютого 2015 року є належним та допустимим доказом, оскільки складений повноважною особою, яка має відповідну кваліфікацію.

Заяв та клопотань щодо призначення по справі відповідної експертизи для визначення спричиненої шкоди відповідачами заявлено не було та інших доказів з цього приводу до суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

ОСОБА_5 п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Пунктом 9 Постанови Пленуму ВС «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обовязку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у звязку із заподіянням шкоди майну.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» від 07 березня 1996 року за № 85/96-ВР, зі змінами та доповненнями, страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія «Ютіко» відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_6