У Х В А Л А

іменем україни

10 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та вселення за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1. У цьому будинку без його згоди та без правових підстав проживають ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Посилаючись на те, що вони створюють йому перешкоди у користуванні та здійсненні права власності на цей будинок, позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив усунути йому зазначені перешкоди шляхом виселення відповідачів та вселення його до будинку, а також зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкоди у користуванні цим будинком.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні належним ОСОБА_3 будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення з цього будинку ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у користуванні зазначеним будинком шляхом вселення у нього ОСОБА_3 та зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні указаним будинком. Розподілено судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року рішення місцевого суду в частині усунення перешкод у користуванні належним ОСОБА_3 будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення з нього ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 скасовано, у задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні його позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Судові рішення в частині задоволення позовних вимог (вирішення позову про усунення позивачеві перешкоди у користуванні будинком шляхом його вселення та зобов'язання відповідачів не чинити йому перешкоди у користуванні указаним будинком) не оскаржені, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов у частині усунення позивачеві перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення із нього відповідачів, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є власником спірного житлового будинку, а відповідачі, які у ньому не зареєстровані, створюють йому перешкоди у користуванні цим будинком, що є підставою для їх виселення.

Частково скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову про усунення позивачеві перешкод у користуванні будинком шляхом виселення із нього відповідачів, апеляційний суд виходив із того, що судовим рішенням, що набрало законної сили, за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/8 частину спірного житлового будинку, тому вона, її дочка та співмешканець дочки мають право у ньому проживати.

Проте повністю з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником ѕ частин житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим 17 травня 1993 року виконавчим комітетом Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Також рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області за позивачем визнано право власності в порядку спадкування на ј частину вказаного вище житлового будинку.

Отже, станом на 12 червня 2015 року право власності на зазначений житловий будинок в цілому зареєстровано за ОСОБА_3, позивачем у справі.

Разом з тим, апеляційний суд дійшов до передчасного висновку про те, що ОСОБА_4 є власником 1/8 частини спірного житлового будинку, оскільки у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не перевірив посилань позивача на те, що її право власності, визнане рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2014 року, що набрало законної сили, на зазначену частину житлового будинку належним чином не зареєстроване і у здійсненні державної реєстрації їй відмовлено.

Частиною 1 ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, апеляційний суд належним чином не встановив власників спірного житлового будинку, хоча це є необхідною вимогою для визначення наявності у ОСОБА_4 права на проживання у ньому; не дав правової оцінки тому, яким чином право власності на житловий будинок визнавалось і за позивачем у цілому, і за ОСОБА_4 в 1/8 частині, що є більше одного цілого.

Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував того, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2014 року право власності на частину будинку визнано лише за ОСОБА_4 та не врахував того, що ОСОБА_3 пред'явив позов не лише до неї, а й до ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не з'ясував процесуального становища ОСОБА_5 та ОСОБА_6, правових підстав їх проживання у спірному житловому будинку та в яких саме приміщеннях цього будинку вони проживають.

Отже, апеляційний суд доводів сторін по суті позовних вимог не перевірив; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановив; не визначився які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи в частині виселення відповідачів зі спірного будинку, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду у цій частині не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська