Справа № 377/193/15-ц Головуючий у І інстанції Малишенко Т. О.
Провадження № 22-ц/780/95/16 Доповідач у 2 інстанції Лівінський С. В.
Категорія 26 10.02.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

10 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Лівінського С.В.,

суддів: Мережко М.В.,

Суханової Є.М.,

за участю секретаря судового засідання Бобка О.В.,

представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Славутицького міського суду Київської області від 16 липня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом і просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 194 від 27 серпня 2007 року у розмірі 394 234, 72 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством (далі ПАТ) «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого останнє відступило позивачу права вимоги до кредитних договорів, укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами.

27 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) і відповідачем ОСОБА_5 було укладено вищевказаний кредитний договір, з подальшими змінами і доповненнями, на суму 35 000 доларів США, згідно з яким цей відповідач зобов'язався в порядку та на умовах договору повертати кредит, виплачувати проценти за користування ним, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених договором та додатком № 1 до нього - графіком платежів.

Оскільки, первинний кредитор взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконав, відповідно до кредитного договору та договору відступлення прав вимоги, позивач вправі вимагати дострокового погашення кредиту у разі невиконання чи неналежного виконання ОСОБА_5 умов кредитного договору.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань цим відповідачем, станом на 01 січня 2015 року вона має прострочену заборгованість: за кредитом - 21 207, 55 дол. США, що за курсом Національного банку України (далі НБУ) на дату розрахунку складає - 334 412, 44 грн; по відсотках - 2 787, 76 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 43 958, 95 грн; пеня - 456, 01 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 7 190, 62 грн; по штрафам - 550, 00 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 8 672, 71 грн.

На забезпечення умов виконання наведеного кредитного договору з ОСОБА_6 був укладений договір поруки № 79 від 27 серпня 2007 року, з подальшими змінами і доповненнями, за умовами якого цей відповідач поручився за виконання ОСОБА_5 умов кредитного договору власними коштами.

Заочним рішенням Славутицького міського суду Київської області від 19 травня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» задоволено.

Ухвалою того ж суду від 16 червня 2015 року заяву відповідача ОСОБА_5 задоволено, заочне рішення скасоване, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 16 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій вказує на порушення судом норм матеріального і процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У своїх запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_5 вважає її не обґрунтованою та просить її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи сповіщений належним чином, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення осіб, що брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та доводів заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за такого.

Відповідно до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 57, 212 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відео записів, висновків експертів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд прийшов до висновку про не доведеність і безпідставність позовних вимог банку.

Однак, з даним висновком колегія суддів погодитися не може.

З матеріалів справи вбачається таке.

27 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) (далі банк) і відповідачем ОСОБА_5, було укладено Кредитний договір № 194 (далі договір).

Згідно з п. 2.1. договору, банк надав цьому відповідачу кредит в сумі 35000 доларів США, що в перерахунку на національну валюту по курсу НБУ на день укладення договору становило 176750,00 грн.

Пунктом 2.2. договору за користування кредитом встановлена процентна ставка у розмірі 13% річних.

Кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним п. 2.3. договору встановлено - не пізніше 15 серпня 2022 року.

Пунктом 2.4. договору встановлено, що погашення процентів за кредитом і погашення самого кредиту здійснювалося щомісячно у відповідності до графіку.

Згідно з п. 4.1. договору виконання зобов'язання позичальника за договором забезпечене, поряд з іншим, порукою ОСОБА_6

На ОСОБА_5, відповідно до п. 5.2.7. договору покладено обов'язок достроково погасити заборгованість за договором протягом 30 днів з дати одержання повідомлення від банку про вимогу достроково виконати зобов'язання за цим договором у випадках, передбачених п. 5.3.2.

На підставі п. 5.3.2. договору банк мав право вимагати від позичальника незалежно від настання кінцевого терміну погашення кредиту сплатити у повному обсязі заборгованість за кредитом та/або процентами з користування ним, суму неустойки і збитків у разі, поряд з іншим, прострочення позичальником зобов'язання по поверненню кредиту, та/або процентів за користування ним щонайменше на один календарний місяць, або у разі несплати ним більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту, або у випадку перевищення сумою заборгованості суми кредиту більше як 10% . При цьому банк мав письмово повідомити позичальника про необхідність дострокової сплати суми заборгованості.

Пунктом 6.5. договору встановлений також обов'язок позичальника сплатити проценти у розмірі 30% річних від простроченої суми, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, у випадку порушення строку погашення кредиту.

Крім того, п. 5.3.2. договору банку надано право відступити право вимоги за договором з наступним повідомлення позичальника.

В подальшому в договір були внесені такі зміни і доповнення.

22 грудня 2008 року договором № 251/194-07 Пункт 2.2. договору викладено в наступній редакції: за користування кредитом встановлена процентна ставка у розмірі 15% річних.

Договорами № 261/194-07 від 29 грудня 2008 року і № 10/194-07 від 16 березня 2009 року в іншій редакції було викладено додаток № 1 договору, а договором № 51194/474 від 14 травня 2011 року змінено преамбулу договору щодо назви банку, а також по тексту договору номер його позичкового рахунку.

Крім того, договором № 18/194-07 від 14 березня 2010 року змінено умови щодо страхування позичальника від нещасних випадків, а також п. 6.4. договору доповнено абзацом: «За кожний випадок виникнення простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами позичальник сплачує банку штраф в розмірі 50 грн. Сплата штрафу не звільняє позичальника від належного виконання зобов'язань за договором.

На забезпечення умов виконання наведеного кредитного договору між банком, ОСОБА_5і ОСОБА_6 був укладений договір поруки № 79 від 27 серпня 2007 року.

Згідно з п. п. 2.1., 2.2. цього договору з ОСОБА_6 у випадку невиконання та /або прострочення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором зобов'язався виконати зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитним договором та відповідати перед банком як солідарний боржник в тому ж обсязі, що й позичальник.

Відповідно до вимог пункту 3.1. договору поруки, у випадку невиконання зобов'язань позичальником у строки, визначені кредитним договором, на банк покладено обов'язок звернутися з письмовою вимогою на адресу поручителя щодо виконання зобов'язання з погашення заборгованості за кредитним договором.

Поручитель в свою чергу, згідно з п. 3.4. договору поруки, не пізніше 5 робочих днів з дня отримання вимоги банку, зобов'язався погасити суму наведеної заборгованості.

Пунктом 5.1. договору поруки визначено, що цей договір вступив в дію з моменту підписання сторонами та діє до повного погашення зобов'язання за кредитним договором, в забезпечення якого надано поруку, а також договорів про внесення змін до нього.

Договором № 8/79-07 від 29 квітня 2011 року в договір поруки були внесені зміни і доповнення: змінено преамбулу договору щодо назви банку; щодо отримання інформації від третіх осіб та надання інформації цим особам; п.п. 2)п. 2.1. викладено в наступній редакції: 2). Процентів в розмірі 15% річних, нарахованих за користування кредитом.

17 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами.

Згідно з п. 2.1. цього договору на встановлених ним умовах ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» передав(відступив), а ПАТ «Альфа-Банк» прийняв кредитний портфель - сукупність усіх прав вимоги (прав вимоги за кредитами(включаючи основні та додаткові права вимоги за кредитами) та права вимоги за забезпеченнями, існуючих та майбутніх, наявних та умовних), які передані за цим договором.

Наведене підтверджується додатком № 1 до договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором у валюті договору останній платіж з погашення заборгованості за кредитом, що сторонами не оспорюється, ОСОБА_5 було здійснено 27 лютого 2014 року та сплачено черговий платіж лише частково на суму 108,80 дол. США, тому за цей випадок виникнення простроченої заборгованості за кредитом та процентами на 1 березня 2014 року банком був нарахований штраф у розмірі 50, 00 дол. США.

Як вбачається з того ж розрахунку заборгованості, станом на 01 січня 2015 року прострочена заборгованість ОСОБА_5 за договором склала: за кредитом - 21 207, 55 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 334 412, 44 грн; за відсотками - 2 787, 76 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 43 958, 95 грн; за пеннею - 456, 01 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 7 190, 62 грн; за штрафом - 550, 00 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 8 672, 71 грн.

Повідомлення про усунення порушень і вимогу про дострокове повернення кредиту, як видно з цього повідомлення, позивач надіслав на адресу обох відповідачів 2 лютого 2015 року.

19 лютого 2015 року банк пред'явив до боржника й поручителя позов про солідарне стягнення наведеної заборгованості за кредитним договором.

Оцінивши наведені докази по справі щодо їх належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що висновок місцевого суду про не доведеність і безпідставність позовних вимог банку не відповідає обставинам справи, тому рішення суду через невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення норм процесуального права, на підставі п. п. 3 і 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позову.

При цьому колегія суддів виходить з такого.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справа та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Статтею 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.

Частиною 1 статті 1084 ЦК України передбачено, що фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги.

Відповідно до положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За вимогами ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, оскільки станом на 01 січня 2015 року прострочена заборгованість ОСОБА_5 за договором склала: за кредитом - 21 207, 55 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 334 412,44 грн; за відсотками - 2 787,76 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 43 958,95 грн; за пенею - 456,01 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 7 190,62 грн, за штрафом - 550,00 грн і ця заборгованість, не зважаючи на доводи цього відповідача, підтверджується належними, допустимими та достовірними доказами у їх сукупності, позов банку до ОСОБА_5 в цій частині підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів вважає, що заборгованість за штрафом складає саме 550, 00 грн, що підтверджується п. 6.4. кредитного договору, а не 550,00 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 8 672,71 грн, як це вважає позивач, тому в задоволенні позову банку до ОСОБА_5 на суму 8172,71 (8 672, 71- 550)грн. належить відмовити за безпідставністю позовних вимог в цій частині.

Безпідставними, а тому такими, що не підлягають задоволенню через це, колегія суддів вважає також вимоги позивача до ОСОБА_6 та позицію банку що він має відповідати перед позивачем, поряд з ОСОБА_5, як солідарний боржник.

Згідно ч.1 ст. 553 цього Кодексу за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 цього Кодексу у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За правилом ч. 2 цієї статті поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, боржник ОСОБА_5 (а відтак і поручитель) первинно взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 15 серпня 2022 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

У зв'язку з порушенням боржником графіку погашення платежів з 1 березня 2014 року та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 5.3.2. кредитного договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши 2 лютого 2015 року вимогу, у тому числі поручителю, про дострокове повернення кредиту та пов'язаних із ним платежів у строк до 30 днів з дати отримання вимоги, але не пізніше тридцяти семи днів з моменту її відправлення.

Аналіз положень статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій цієї статті) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року у справі 6-53цс14.

Крім того, поряд з наведеним, пунктом 3.1. договору поруки, на банк було покладено обов'язок у випадку невиконання зобов'язань позичальником у строки визначені кредитним договором, звернутися з письмовою вимогою на адресу поручителя щодо виконання зобов'язання з погашення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки з 1 квітня 2014 року банк протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя, порука є припиненою, тому в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_6 належить відмовити.

Доводи позивача про те, що, оскільки кредитним договором установлено кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 15 серпня 2022 року, а тому будь-яка зміна строку виконання зобов'язань не є строком, з якого починає спливати шестимісячний строк пред'явлення вимог до поручителя, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України суперечить наведеним положенням цивільного законодавства та правовим висновкам Верховного суду України.

Інші доводи сторін зазначених висновків суду теж не спростовують.

Стаття 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» підлягають стягненню сплачені позивачем та належним чином підтверджені судові витрати у вигляді ставки судового збору в розмірі 5 481 грн.

Керуючись ч. 3 ст. 209, ст. 218, ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ст. ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 16 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 194 від 27.08.2007 року у сумі - 386 112, 01 грн, яка складається з: 334 412, 44 грн залишок боргу за кредитом, 43 958, 95 грн - заборгованість по відсотках, 7 190, 62 грн - пеня, 550 грн - штраф.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судові витрати в сумі 5 481 грн.

В задоволені інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.В. Лівінський

Судді: М.В. Мережко

Є.М. Суханова