Справа №610/119/16-ц
Провадження №2/610/147/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2016 року Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Муленко Л.М.,

за участю секретаря Кравченко М.Ю.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Балаклія Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області про стягнення недонарахованої заробітної плати за роботу у вихідні дні, середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

13.01.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з Відділу освіти Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області (далі Відділ освіти) на її користь заборгованість по заробітній платі за роботу у вихідні дні вересня 2014 року - 884,56 грн. та за роботу у вихідні дні жовтня 2014 року - 852,91 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку з дня звільнення в сумі 66294,06 грн., моральну шкоду у розмірі 68031,53 грн.; зобовязати відповідача внести відомості до Управління ПФУ в Балаклійському районі, відновивши суми доходів позивача за вересень та жовтень 2014 року, та збільшити їх відповідно на 884,56 грн. та 852,91 грн., а також збільшити доходи за жовтень 2014 року на суму 1819,19 грн. компенсації за невикористану відпустку.

В обґрунтування своїх вимог у позовній заяві вказала, що 15.08.1987 року вона була прийнята на роботу Балаклійським районним відділом народної освіти на посаду вихователя групи подовженого дня до Балаклійської середньої школи №2 (наказ №611 від 09.07.1987 року).

25.08.1993 року була призначена вчителем початкових класів до Балаклійської середньої школи №4 (наказ №366-К від 21.08.1993 року по Відділу освіти).

У вересні 2014 року вона працювала у вихідні дні: 6, 13, 20, 27 вересня, та у жовтні 04, 11, 18, 25 жовтня, та отримала заробітну плату за роботу у вихідні дні в одинарному розмірі.

31.10.2014 року вона була звільнена за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за вислугою років на підставі ст.38 КЗпП України (наказ №546-К від 30.10.2014 року по Відділу освіти).

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні їй належало до виплати 1819,19 грн. компенсації за невикористану відпустку відповідно до ст.24 Закону України «Про відпустки», а також відповідно до ст.ст.72, 107 КЗпП України 884,56 грн. компенсації за роботу у вихідні дні вересня 2014 року, та 852,91 грн. за роботу у вихідні дні жовтня 2014 року.

Її середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку з дня звільнення (за період з 31.10.2014 року до дня предявлення позову) складає 66294,06 грн.

18.02.2015 року Балаклійською ОСОБА_5 ступенів №4 був поданий звіт до Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі №471879, яким були змінені відомості за вересень і жовтень 2014 року та зменшена сума її заробітної плати на 884,56 грн. та 217,74 грн. відповідно. Відповідач не визнав, що ним були зменшені її доходи.

Позивач зазначила, що дії відповідача, якими порушено її права на оплату праці та соціальний захист, призвели її до душевних страждань, оскільки заробітна плата була єдиним джерелом існування та підтримки здоровя її 79-річної матері, яка перенесла у 2013 році інсульт. Відсутність засобів для проживання та задоволення своїх щоденних потреб, незаконно зменшена пенсія завдають їй нестерпні моральні страждання. Відповідачем не було вжито жодних заходів для припинення таких страждань, на її усні прохання виправити таке становище відповідач не реагував. Моральну шкоду позивач оцінює у 68031,53 грн., що відповідає розміру недонарахованої заробітної плати за роботу у вихідні дні та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні просили задовольнити позов, посилаючись на доводи позовної заяви.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову в частині стягнення недонарахованої заробітної плати за роботу у вихідні дні, середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди з тих підстав, що відпрацьовані позивачем у вересні і жовтні 2014 року суботні дні були визначені робочими днями наказом директора Балаклійською ОСОБА_5 ступенів №4 від 29.08.2014 року за №84-ОД. У наказі було передбачено відпрацювання робочих днів з 12 по 21 січня 2015 року у вихідні дні вересня-жовтня 2014 року. Позивач була ознайомлена з цим наказом, надала згоду про надання їй днів відпочинку за роботу у вихідні дні, про що свідчить її підпис у вказаному наказі. Крім того, позивач відпрацювала у вихідні дні.

31.10.2014 року позивач звільнилася з Балаклійської ОСОБА_5 ступенів №4 з метою збереження трудового педагогічного стажу за 25 років та оформлення пенсії за вислугою років.

На її прохання та за домовленістю з директором школи, через 10 днів - 10.11.2014 року позивач знову була прийнята на ту ж саму посаду у Балаклійській ОСОБА_5 ступенів №4. У січні 2015 року позивачу були надані 5 вихідних днів за 4 відпрацьовані суботи вересня 2014 року та 1 суботу жовтня 2014 року, що підтверджується табелем робочого часу.

Відповідно до наказу від 19.12.2014 року №186-ОД «Про внесення змін до термінів проведення зимових та весняних канікул у 2014/2015 навчальному році» зимові канікули були скорочені на три дні та перенесені на період весняних канікул, а саме на 23, 24 березня та 01 квітня 2015 року.

Позивачу були сплачені грошові кошти за роботу у вихідні дні в одинарному розмірі. Позивач не зверталась до директора навчального закладу із заявою про надання їй днів відпочинку за роботу у вихідні дні вересня-жовтня 2014 року. За таких обставин, відповідач вважає неправомірною вимогу позивача про стягнення недонарахованої заробітної плати за роботу у вихідні дні.

Крім того, представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, зауважив, що ці вимоги не обґрунтовані та безпідставні.

Представник відповідача визнав позовні вимоги лише в частині зобовязання внесення відомостей до Управління ПФУ в Балаклійському районі - відновлення суми доходів позивача за вересень-жовтень 2014 року та збільшення їх відповідно на 884,56 грн. та 852,91 грн., оскільки бухгалтером була допущена арифметична помилка.

Щодо позовних вимог в частині збільшення доходів за жовтень 2014 року на суму 1819,19 грн. компенсації за невикористану відпустку, то представник відповідача зазначив, що відповідно до розділу 4 Наказу КМУ від 09.09.2013 року №454 «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» якщо нарахування заробітної плати здійснюється за попередній період, зокрема у звязку з уточненням кількості відпрацьованого часу, виявленням помилок, суми донарахованої заробітної плати включаються до заробітної плати місяця, у якому були здійснені такі донарахування». Сума компенсації була нарахована в січні та лютому 2015 року, про що вказано в особовій картці працівника та звітах до ПФУ.

Відновлення суми доходів позивача за вересень-жовтень 2014 року та збільшення їх відповідно на 884,56 грн. та 852,91 грн. було здійснено 01.02.2016 року шляхом надання корегуючого звіту до ПФУ, тобто вимога позивача в цій частині була задоволена в добровільному порядку. Але вказаний звіт не був прийнятий ПФУ з технічних причин, оскільки змінилась форма звіту.

Третя особа директор Балаклійської ОСОБА_5 ступенів №4 в судовому засіданні підтвердила суду вказані представником відповідача факти. Крім того, вона пояснила суду, що позивач працювала у цій школі вихователем і була головою профспілкового комітету. Між ними були і є нормальні відносини, упередженого ставлення до ОСОБА_1 у неї не було. На прохання позивача вона пішла їй на поступки, надала можливість оформити пенсію за вислугою років та знову прийняла її на роботу, хоча могла взяти іншого працівника. Школа і Відділ освіти є бюджетними організаціями, тому не було передбачено оплату у подвійному розмірі за роботу у вихідні дні, а могли лише за домовленістю з працівниками надати їм інші дні відпочинку.

Свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснили, що подані до ПФУ відомості про суми доходів позивача за вересень-жовтень 2014 року не були збільшені відповідно на 884,56 грн. та 852,91 грн. у звязку з арифметичною помилкою. Сума компенсації була нарахована позивачу в січні та лютому 2015 року, про що вказано в особовій картці працівника та звітах до ПФУ. Відновлення суми доходів позивача за вересень-жовтень 2014 року та збільшення їх відповідно на 884,56 грн. та 852,91 грн. було здійснено 01.02.2016 року шляхом надання корегуючого звіту до ПФУ. Але вказаний звіт не був прийнятий ПФУ з технічних причин, оскільки змінилась форма звіту.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного:

Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними і є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

На підставі ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 знаходилась у трудових відносинах з Балаклійською ОСОБА_5 ступенів №4. 25.08.1993 року ОСОБА_1 була призначена вчителем початкових класів за переведенням до Балаклійської середньої школи №4 (наказ №366-К від 21.08.1993 року по Відділу освіти) (а.с.10, 11, 14).

31.10.2014 року ОСОБА_1 була звільнена з Балаклійської ОСОБА_5 ступенів №4 за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за вислугою років на підставі ст.38 КЗпП України (наказ відділу освіти №546-К від 30.10.2014 року, наказ директора Балаклійської ОСОБА_5 ступенів №4 від 31.10.2014 року №49-к) (а.с.11).

10.11.2014 року ОСОБА_1 була прийнята на ту ж саму посаду до Балаклійської ОСОБА_5 ступенів №4 на підставі наказу відділу освіти №642-К від 10.11.2014 року, наказу директора Балаклійської ОСОБА_5 ступенів №4 від 10.11.2014 року №51-к) (а.с.11).

31.08.2015 року ОСОБА_1 була звільнена у звязку з ліквідацією школи, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (наказ відділу освіти №407-К від 28.08.2015 року, наказ директора Балаклійської ОСОБА_5 ступенів №4 від 31.08.2015 року №85-к) (а.с.12).

Суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за роботу у вихідні дні вересня 2014 року - 884,56 грн. та за роботу у вихідні дні жовтня 2014 року - 852,91 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку з дня звільнення в сумі 66294,06 грн., відшкодування моральної шкоди та зобовязання відповідача внести відомості до УПФ, збільшивши суму доходів позивача за жовтень 2014 року на суму 1819,19 грн. - компенсації за невикористану відпустку, такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

За змістом ст.71 КЗпП України залучення працівників до роботи у вихідні дні допускається тільки з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації, і провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Згідно ст.72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.

Протоколом №4 зборів трудового колективу Балаклійської ОСОБА_5 ступенів №4 від 29.08.2014 року, виходячи із складної ситуації, яка склалась в енергетичній галузі, було ухвалено рішення про перенесення робочих днів протягом 2014/2015 навчального року (а.с.67).

Наказом директора Балаклійської ОСОБА_5 ступенів №4 від 29.08.2014 року за №84-ОД «Про перенесення робочих днів протягом 2014/2015 навчального року» було передбачено відпрацювання робочих днів з 12 по 21 січня 2015 року у вихідні дні вересня 2014 року (06, 13, 20, 27 вересня) та вихідні дні жовтня 2014 року (04, 11, 18, 25 жовтня) (а.с.66).

Тобто зі змісту цього наказу не було передбачено компенсацію роботи у вихідні дні у грошовій формі.

З табелю робочого часу вбачається, що ОСОБА_1 у січні 2015 року були надані 5 вихідних днів за 4 відпрацьовані суботи вересня 2014 року та 1 суботу жовтня 2014 року (а.с.69).

Позивач не скористалась своїм правом на отримання інших днів відпочинку за роботу у суботні дні, і не зверталась з таким проханням до адміністрації до дня ліквідації школи до 31.08.2015 року дня звільнення з роботи. Вказані обставини не спростовує як сама позивач, так і інші особи, які беруть участь у справі.

Оскільки немає заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 за роботу у вихідні дні вересня та жовтня 2014 року, відсутні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Також суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про зобовязання відповідача внести відомості до УПФ про відновлення суми доходів позивача за жовтень 2014 року, збільшивши їх на 1819,19 грн. суму компенсації за невикористану відпустку, оскільки ці вимоги не обґрунтовані позивачем.

У трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у статті 237-1 КЗпП України відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач не обґрунтувала позовні вимоги про спричинення їй моральної шкоди відповідачем, лише посилалась на оціночні поняття моральної шкоди.

Факт допущення арифметичної помилки відповідачем суд не відносить до порушення норм трудового законодавства.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 68031,53 грн. в якості відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги в частині зобовязання відповідача внесення відомостей до УПФ, відновивши суми доходів позивача за вересень та жовтень 2014 року, та збільшення їх відповідно на 884,56 грн. за вересень 2014 року та на 852,91 грн. за жовтень 2014 року підлягають задоволенню як такі, що допущені в результаті арифметичної помилки, та визнані відповідачем.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі, встановленому ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру.

На підставі ст.ст.72, 232 КЗпП України, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 57, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Відділу освіти Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області про стягнення недонарахованої заробітної плати за роботу у вихідні дні, середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобовязати Відділ освіти Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області внести відомості до Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі, відновивши суми доходів ОСОБА_1 за вересень та жовтень 2014 року, та збільшити їх відповідно на 884 (вісімсот вісімдесят чотири) гривні 56 копійок за вересень 2014 року та на 852 (вісімсот пятдесят дві) гривні 91 копійку за жовтень 2014 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Відділу освіти Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області в дохід держави судовий збір в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Мотивоване рішення складене 19.02.2016 року.

Суддя Муленко Л.М.