АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 661/4091/15-ц
Справа №22-ц/791/1153/2016 Головуючий в І інстанції: Бойко М.Є.
Доповідач: Борко А.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року травня місяця 26 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області у складі :

Головуючого Борка А.Л.

Суддів: Бездрабко В.О.

Приходько Л.А.

Секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 16 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначаючи, що 24.07.2007 року позивач і відповідач уклали кредитний договір, відповідно до якого ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 80296,33 грн. на термін до 23.07.2014 року, останній зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач, внаслідок порушення зобов'язань, станом на 31.08.2015 року, має заборгованість 187460,82 грн. У зв'язку із наведеним, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у сумі 187460,82 та судові витрати.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 16 лютого 2016 року позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_2 іншій частині позову відмовлено. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ „Приватбанк"- 1053,092 грн. судового збору .

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На думку колегії суддів, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції з підстав передбачених законом прийшов до зазначеного вище висновку з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 24.07.2007 року був укладений кредитний договір № НЕN0АU00180050 , згідно з п.7.1 якого Банк зобов'язався надати відповідачу ОСОБА_2 кредит в сумі 80 296,33грн, а ОСОБА_2 зобов'язався повернути кредит до 23.07.2014 року зі сплатою відсотків 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та сплатою щомісячної винагороди у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля.

Кредитні кошти Банк зобов'язався надати у вигляді непоновлювальної кредитної лінії на наступні цілі: 56 843 грн. на купівлю автомобіля, а також у розмірі 34 грн. для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2 договору; 568,43 грн. на сплату страхових платежів за договором страхування та договором особистого страхування, а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 568,43 грн., та у розмірі 22282,47 грн. на сплату страхових платежів у випадках, передбачених п.п. 2.1.3,2.2.7 даного договору.

Відповідно до п. 7.3. Договору забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає автомобіль, та всі інші види застави і т.п. надані банку з метою забезпечення зобов'язань за даним Договором.

Згідно із п. 7.4 договору у разі порушення позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,50 % на місяць, розраховані на суму непогашеної вчасно заборгованості за кредитом.

За умовами п. 4.1 договору у разі порушення позичальником будь-якого з зобов'язань передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3, 7.5 цього договору банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення.

У відповідності зі ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.990 ЦК України, ст. ст.25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника.

Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору.

Відповідно до змісту ст. ст.610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи,на виконання умов кредитного договору 24.07.2008 року між ОСОБА_2 та товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо»,ПАТ КБ "Приватбанк" укладено договір страхування наземного транспорту автомобіля DAEWOO LANOS TF 69Y, SUPTF69 YD7 W 353021, 2007 року випуску, р/н НОМЕР_2.

Згідно п. 4.2 договору страхування страховик зобов'язався у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику або вигодо набувачеві, а страхувальник зобов'язався своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору страхування.

Згідно із п. 7.1 договору страхування страховим випадком визнається незаконне заволодіння транспортним засобом.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобілем незаконно заволоділа невідома особа на перехресті вулиць Ушакова та Красного Креста в м. Херсон. Про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування відповідач 17.03.2009 року письмово сповістив страхову компанію .

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, СК «Кредо» перераховано ПАТ КБ «Приватбанк» страхові виплати на загальну суму 37 087,11 грн., а саме: 16.06.2009 року 6055,54 грн; 19.06.2009 року 5070,59 грн. та 20.07.2009 року 25 960,98 грн. Останній платіж по погашенню кредиту здійснено відповідачем у березні 2009 року.

Згідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з вимогами ч. 2 ст.985 ЦК України, страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку,якщо інше не встановлено договором страхування.

Як встановлено статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Як вірно встановлено у судовому засіданні судом першої інстанції, позивач виконав свої зобов'язання та надав відповідачу ОСОБА_2 вищевказаний кредит, а відповідач припинив виконання грошових зобов'язань перед кредитором по поверненню кредиту з 11.03.2009 року, у зв'язку з настанням страхового випадку; на час перерахування Страховою компанією страхової виплати 20.07.2009 року 25 960,98 грн., борг відповідача становив 19457,78 грн., тобто кредит погашений не був.

Як вбачається з матеріалів справи, страхова компанія не була стороною договору кредиту від 24.07.2007 року. Зі змісту положень ст.3 Закону України «Про страхування» вбачається, що договір страхування надає третій особі право вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника,але не покладає на нього обов'язків останнього.

Крім того, страхувальник не звільняється від виконання зобов'язань за кредитним договором в строки, передбачені зазначеним кредитним договором; у зв'язку з наявністю непогашеної заборгованості кредитні відносини між сторонами не припинились.

Згідно представленого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 04.02.2016 року ОСОБА_2 має заборгованість в сумі 207 281 грн. 46 коп., що складається з 33 746,03 грн. заборгованості за кредитом; 37 369, 75 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 4 223,44 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом та 131 942,24 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Згідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Також, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою уповноваженою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. Так, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, термін дії кредитного договору визначений з 24.07.2007 року по 23.07.2014 року. Враховуючи, що його умовами встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких, відповідно до умов договору, сторонами визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як вірно зазначено судом першої інстанції,позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення: простроченої заборгованості за кредитом, простроченої заборгованості несплачених процентів за період по 24 вересня 2012 року, (враховуючи момент пред'явлення позову 24.09.2015 року), пред'явлені після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем , і підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності та застосування до спірних правовідносин ч. 5 ст. 267 ЦК України судом першої інстанції не встановлено, правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Разом з тим, судом першої інстанції з підстав передбачених законом зазначено,що строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитом та несплачених процентів за період з 24 вересня 2012 року по 04 лютого 2016 року тобто, по дату, станом на яку, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить стягнути кредитний борг,а пені, відповідно, з 24 вересня 2014 року по 04 лютого 2016 року, не сплинув.

На підставі вищевикладеного та наданого позивачем розрахунку, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що задоволенню підлягають вимоги про стягнення кредитної заборгованості в межах строку позовної давності в розмірі 42 276,16 грн., з яких: 27 939,69 грн. - заборгованість по кредиту; 14 336,47 грн. - заборгованість по процентам ((2221,49 260,44) +164,60) .

Як вбачається з матеріалів справи, щодо позовних вимог про стягнення пені, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до наступних висновків.

Згідно ст. 610 ЦК України підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку - є порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.551 ЦК України та умов договору (п. 3.6.), розмір пені за прострочення виконання грошового зобов'язання визначений у розмірі 1,6 процента від суми простроченої заборгованості. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується.

Згідно із ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Отже, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Відповідно до ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Тобто, з урахуванням норми п. 1 ч.2 ст.258 ЦК України, неустойка (штраф, пеня) підлягає стягненню у межах трирічного строку позовної давності за період фактичного невиконання зобов'язання, але не більше ніж за один рік, а тому, сума пені за кредитом за період з 24 вересня 2014 року по 04 лютого 2016 року, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 56278,40 грн., а вимоги щодо стягнення комісії взагалі задоволенню не підлягають, оскільки на дату розрахунку, наданого позивачем, її розмір дорівнював сумі, нарахованої рік тому.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Відповідно до ч.2 ст.616 ЦК України, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки,якщо кредитор не вжив заходів щодо їх зменшення. При цьому, питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Як вірно зазначено судом першої інстанції,право суду вирішувати питання про зменшення розміру пені згідно із ч.3 ст.551 ЦК України підтверджено правовою позицією Верховного Суду України (справа №6-100цс14), згідно якої визначено, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач фактично повністю припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів з березня 2009 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогою про дострокове повернення кредиту банк звернувся 24 вересня 2015 року.

Яке вірно зазначено судом першої інстанції, затягування звернення до суду з позовом надало позивачу право заявляти вимогу про стягнення пені в розмірі 131942,24грн., що значно перевищує розмір основної заборгованості.

Конституційний Суд України у пункті 3 Рішення № 7-рп/2013 у справі №1-12/2013, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи не міститься доказів того, що кредитор вживав заходів щодо зменшення розміру неустойки, зволікав зі зверненням до суду з позовом, та, враховуючи положення ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо балансу договірних прав та відносин,суд першої інстанції на думку колегії суддів обґрунтовано прийшов до висновку про можливість зменшити розмір пені до суми несплаченого тіла кредиту, а саме до 27 939, 69 грн.

Такий розмір пені суд першої інстанції обґрунтовано вважає таким, що відповідає загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст.88 ЦПК України,якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог,а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається із матеріалів справи, ПАТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір у розмірі 3 109, 22грн.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено,що оскільки позовні вимоги банку задоволено частково, тому судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_2 пропорційно до задоволених вимог у сумі 1053,092 грн. (3109,22 грн. х 33,87% : 100%).

Таким чином, суд першої інстанції з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, до уваги не приймаються як такі, що не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і такі, що висновки суду не спростовують, а тому підлягають відхиленню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляція ПАТ КБ «Приватбанк» не обґрунтована та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - відхилити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий А.Л. Борко

Судді: В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько