РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6242/13-ц

пр. № 2/759/23/16

24 травня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого- судді Кириленко Т.В.

при секретарі Шелудько В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Київської міської Ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Галатея», треті особи: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва, Комунальне підприємство «РЕО-10» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення, суд, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2013р. позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати недійсним договір купівлі-продажу № 2-1823 від 31 грудня 2003р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Галатея» та Святошинської районною в м. Києві Радою в частині, що стосується купівлі-продажу вестибюлю № 1 (площа 14,7 кв.м.) і підсобного приміщення № 2 (площа 15,1 кв.м.), зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Галатея» привести нежилі приміщення, а саме вестибюль № 1 (площа 14,7 кв.м.) і підсобне приміщення № 2 (площа 15,1 кв.м.) до їх попереднього стану.

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що вони проживають в будинку АДРЕСА_1 та є власникам квартир №№ 28,30,32,33,34. У зв'язку з незаконною приватизацією та продажем вестибюля № 1 (площа 14,7 кв.м.) і підсобного приміщення № 2 (площа 15,1 кв.м.) вони не мають доступу до своїх квартир з під'їзду, що виходить на проспект Перемоги і користуються лише під'їздом, що виходить у двір будинку. Вважають, що договір купівлі-продажу, укладений 31.12.2003р. між ТОВ «Галатея» та Святошинською районною в м. Києві Радою не відповідає вимогам Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», порушує їх права, а тому підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 215 ЦК України.

Представник ТОВ «Галатея» проти позову заперечує, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу між Фондом приватизації комунального майна Святошинського району м. Києва та ТОВ «Галатея» укладений 31 грудня 2003р. у відповідності з вимогами чинного на момент його укладення законодавства. Сторонами при укладенні договору дотримано всіх вимог, які були встановлені Цивільним Кодексом, зміст договору не суперечить актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особи, які підписали договір, мали повний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Договір укладений у встановленій Законом формі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім того, укладеним договором жодним чином не порушуються права позивачів, оскільки стіна, що розділяла вестибюль на два окремі приміщення була встановлена в 1960-х роках, а документально підтверджена в 1987р. Жоден з позивачів не проживав в будинку до того часу, а тому ніколи не користувався приміщенням вестибюлю площею 14,7 кв.м. для проходу до своїх квартир. Також звернувся до суду з заявою про застосуванні позовної давності.

Відповідач Київська міська Рада в судове засідання не з'явилась повторно, про день слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, а тому суд вважає можливим слухати справу у відсутність її представника. Згідно поданих письмових пояснень проти позову заперечує, посилаючись на те, що будь-яких дій або бездіяльності по відношенню до позивачів не вчиняла, а тому не є належним відповідачем по справі.

3-ті особи Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва, Комунальне підприємство «РЕО-10» в судове засідання не з'явились, просять слухати справу у відсутність їх представників.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачі проживають в будинку АДРЕСА_1, зокрема, позивач ОСОБА_7 проживає в квартирі АДРЕСА_2 та є її власником на підставі договору купівлі-продажу від 23.04.2012р., позивач ОСОБА_8 проживає в квартирі АДРЕСА_3 та є її співвласником на підставі договору купівлі-продажу від 3.03.1997р., позивачка ОСОБА_3 проживає в квартирі АДРЕСА_4 та є її співвласником на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.1999р., позивачка ОСОБА_4 проживає в квартирі № 33 та є її співвласником на підставі договору купівлі-продажу від 30.09.2004р., позивач ОСОБА_5 проживає в квартирі № 34 та є її співвласником на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 травня 1998р. /т. 1 ас 115-125/.

Відповідно до договору купівлі-продажу, укладеному 31 грудня 2003р., Фонд приватизації комунального майна Святошинського району м. Києва продав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Галатея» купив нежиле приміщення № 51 (в літ. А), загальною площею 139,8 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 /т. 1 ас 90-92/.

З висновків експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 31.10.2014р. та додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 13.10.2015р. вбачається, що відповідно до інвентаризаційної документації приміщення сходової клітини під'їзду № 4 другої секції будинку розділено перегородкою і сходи (площею 4,2 кв.м.) та підсобне приміщення (площею 15,1 кв.м.) станом на 20.12.1087р. до складу місць загального користування будинку не входили /т. 1 ас 208-225, т. 2 ас 89-109/

Мотивуючи позовні вимоги, позивачі посилаються на приписи ст. 215 ЦК України /в редакції 2003р./.

Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України.

Згідно ст. 203 ЦК України правочин не повинен суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст.ст. 1,4 Прикінцевих положень Цивільний Кодекс України від 16.01.2003р. набирає чинності з 1.01.2004р. та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, Цивільний Кодекс України в редакції 2003р. регулює відносини, які виникли з дня набрання ним чинності - 1 січня 2004р. Цивільний Кодекс України в редакції 2004р не має зворотньої сили, тобто він не може поширюватися на відносини, які виникають до цього моменту.

Необхідно зазначити, що умови договору купівлі-продажу слід розуміти як установлені законодавством вимоги, додержання яких є обов'язковим під час укладення зазначеного договору. Виходячи з цього, при вирішенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу слід перевіряти відповідність цього договору вимогам законодавства, яке діяло на момент його укладення.

Враховуючи, що договір купівлі-продажу був укладений 31.12.2003р., посилання позивачів, при обґрунтуванні позовних вимог, на норми Цивільного Кодексу України /в редакції 2003р./, який набрав чинності з 01.01.2004р., є безпідставними.

Як на підставу для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 31.12.2003р. позивачі посилаються на порушення Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Статтею 48 ЦК України /в редакції 1963р./, яка була чинною на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу, передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Згідно п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», чинній на час укладання договору купівлі-продажу, за правилами ст. 48 ЦК угода визнається недійсною при невідповідності її не тільки законові, а й іншим актам, виданим органами державної влади і управління в межах наданої їм компетенції. Стаття 48 ЦК застосовується при порушенні встановленого порядку вчинення громадянами і організаціями дій, спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов'язків при ущемленні угодою особистих або майнових прав неповнолітніх дітей, а також в інших випадках їх невідповідності вимогам чинного законодавства, якщо для них не встановлені особливі правила визнання угод недійсними.

Як вбачається з тексту договору купівлі-продажу від 31.12.2003р., нежиле приміщення № 51 (в літ. А) на час укладання договору належало Територіальній громаді Святошинського району м. Києва на підставі Свідоцтва про право власності на нежиле приміщення НОМЕР_1, виданого Головним Управлінням комунальної власності м. Києва 17 березня 2003р. на підставі Наказу «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна» від 14 березня 2003 року за № 258-В.

Виходячи з цього, рішення про приватизацію нежилих приміщень приймалось Головним Управлінням комунальної власності м. Києва, а не ТОВ «Галатея».

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі посилались на неправомірність, на їх думку, приватизації нежилого приміщення № 51 (в літ. А), яке включає в себе вестибюль № 1 площею 14,7 кв.м. і підсобне приміщення № 2 площею 15,1 кв.м., проте з відповідним позовом про визнання недійсним Свідоцтва про право власності від 17.03.2003р., а також Наказу «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна» від 14.03.2003р., на підставі якого було видано дане свідоцтво, до суду не звертались, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості перевірити законність видачі вказаного свідоцтва та дотримання при цьому вимог чинного законодавства, зокрема, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Крім того, суд виходить із того, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст.10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч. 4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з?ясуванню обставин справи.

У контексті одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін - вирішальним фактором є обов?язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Ураховуючи ненадання позивачами доказів на підтвердження невідповідності вимогам чинного законодавства договору купівлі-продажу, укладеного 31.12.2003р. між Фондом приватизації комунального майна Святошинського району м. Києва та Товариством з обмеженою відповідальністю «Галатея», законних підстав для задоволення позову у суду немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 48 ЦК України /в редакції 1963р./, ст.ст. 3,4, 10, 11, 15, 57, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Київської міської Ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Галатея», треті особи: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація, КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва, Комунальне підприємство «РЕО-10» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів.

Суддя