Справа № 369/3243/16-ц
Провадження № 2/369/1934/16
РІШЕННЯ

Іменем України

19.10.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Дуплій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 ЛТД», товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ОСОБА_3» про розірвання договору оренди земельної ділянки, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року позивач звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він є власником земельної ділянки з 2007 року для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території ОСОБА_3 сільської ради. Дана земельна ділянка використовується на правах оренди з 2003 року ТОВ «ОСОБА_2 ЛТД». Після отримання ним державного акту на право власності, ним було повідомлено товариство про зміну власника та необхідність припинення використання земельної ділянки. Неодноразово вони висували вимоги щодо призупинення будь-якої діяльності на його земельній ділянці. Проте відповідач ніяким чином не реагував, а продовжував вирощувати газонну траву та знімати родючий шар ґрунту. У порушення кримінальної справи йому було відмовлено, оскільки наявний договір оренди. Оскільки в добровільному порядку відповідач не припиняє свою діяльність та не припиняє договірні відносини оренди, тому його право є порушеним шляхом розірвання даного договору в судовому порядку. Вказав, що він є власником та має виключне право користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю, в тому числі виступати орендодавцем, отримувати відповідну орендну плату. В даний час орендну плату отримує агрофірма, а не він як власник. Також вказали, що в договорі оренди відсутня істотна умова договору обєкт оренди, так як земельна ділянка яка передавалась в оренду в даний час розпайована, сформовані окремі земельні ділянки та присвоєні кадастрові номери.

Просив суд розірвати додаткову угоду оренди земельної ділянки від 01 квітня 2004 року по договору оренди земельної ділянки від 01 січня 2003 року, який укладений між КСП «Агрофірма «ОСОБА_3» та ТОВ «ОСОБА_2 ЛТД».

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що укладений договір оренди на його земельну ділянку був укладений не між належним орендодавцем, ним не погоджувались будь-які умови договору, він не погоджував розмір та не отримує оренду плату за користування цією земельною ділянкою. Даний договір у порушення вимог не пройшов відповідної державної реєстрації і по день розгляду справи в суді. Договір не містить кадастрового номеру земельної ділянки, що є істотним порушенням. Вищевказані порушення є підставою для розірвання договору оренди.

У судовому засіданні представник ТОВ «ОСОБА_2 ЛТД» проти позову заперечував. Суду пояснив, що даний договір відповідає вимогам законодавства. Укладений на умовах з належним власником, що відповідало чинному на той час законодавству. Договір зареєстрований. Тому підстави вказані в позові є надуманими. Після фактичної зміни власника, пропонувалось позивачу підписати новий договір оренди та на підтвердження своїх намірів представником товариства було сплачено позивачу грошові кошти, які останній взяв, але до нотаріуса не зявився. Товариством належним чином виконуються умови договору оренди, в тому числі щодо сплати орендної плати, але позивач ухиляється від отримання коштів, тому дані кошти покладені на депозит у нотаріуса, та в будь-який час можуть бути отримані позивачем. Підстави вказані в позові щодо розірвання договору вважають надуманими, тому в задоволенні позову просив відмовити.

У судове засідання представник ТОВ «Агрофірма «ОСОБА_3» не зявивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляд справи до суду не надходило.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи заяви, перевіривши їх поданими суду доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що 01 січня 2003 року між КСП «Агрофірма «ОСОБА_3», яке було у вересні 2004 році перетворене у ТОВ «Агрофірма «ОСОБА_3», та ТОВ «ОСОБА_2 ЛТД» було укладено договір оренди земельної ділянки від 01.01.2003 р. розміром 8,56 га в заплаві річки Бучанки для ведення сільськогосподарської діяльності. Термін дії даного Договору відповідно до п. 2.2. було визначено сторонами складав 16 місяців, тобто до 01.04.2004 р.

Право власності на дану земельну ділянку належало орендодавцю КСП «Агрофірма ОСОБА_3»на підставі державного акту на право колективної власності на землю від 31 березня 2000 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №116/1.

01 квітня 2004 р. між КСП «Агрофірма «ОСОБА_3» та ТОВ «ОСОБА_2 ЛТД» була укладена Додаткова угода оренди земельної ділянки до Договору від 01.01.2003 р., якою строк дії Договору було продовжено до 01 квітня 2024 року.

Статтями 651-654 ЦК України та ст. 188 ГК України передбачено право сторін договору за взаємною згодою змінити його умови, утому числі й істотні шляхом укладення відповідної угоди у тій самі формі, що і договір.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі» у разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

Керуючись зазначеними нормами законодавства та розділом 4 Договору, який зазначає, що сторони за взаємною згодою або у випадку втрати чинності його положень викладають зміни та доповнення до Договору у письмовій формі, яка має бути підписана уповноваженими представниками сторін, сторони при укладанні Додаткової угоди змінили умови Договору.

Згідно Додаткової угоди розширилась площа земель, що здавались в оренду, орендна плата була приведена у відповідність до реальної господарсько-економічної ситуації, проте основні права та обовязки Орендодавця та Орендаря не змінились.

Додаткова угода була підписана уповноваженими представниками як ТОВ «ОСОБА_2 ЛТД», так і КСП «Агрофірма «ОСОБА_3». Отже, всі зміни до Договору були внесені за взаємною згодою сторін. Сторонами у письмовій формі було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору оренди земельної ділянки, тобто дотримані вимоги ст. 15 Закону України «Про оренду землі». Крім того, Орендар та Орендодавець після підписання Додаткової угоди належним чином виконували умови зміненого Договору, що підтверджується наданням з боку відповідача земельної ділянки в користування позивача та перерахуванням з боку позивача грошових коштів в рахунок орендної плати за орендну площ землі у обємах, встановлених Додатковою угодою.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду Київської області від 27 липня 2007 року визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Квінт Лтд» право на оренду земельної ділянки загальною площею 25,44 га, яка знаходиться в заплаві річки Бучанки строком до 01.04.2004 року згідно Додаткової угоди від 01.04.2004 року до Договору оренди земельної ділянки від 01.01.2003 року. Зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ОСОБА_3» зареєструвати Додаткову угоду від 01.04.2004 року до Договору оренди земельної ділянки від 01.01.2003 року у Державному земельному кадастрі України.

Пояснення представника позивача, що договір не пройшов державної реєстрації, суд оцінює критично, оскільки належних та допустимих доказів цим обставинам суду не надав. Натомість з поданого суду належним чином завіреної копії додаткової угоди вбачається, що на договорі є відмітка про внесення зміни до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого Києво-Святошинським РВ КРФ ДП «Центр ДЗК» за №01 від 12 грудня 2007 року, згідно рішення Господарського суду Київської області по справі №18/320-07 від 27 липня 2007 року; зміни державної реєстрації прав на землю та нерухоме майно зареєстровано за №03 17 грудня 2007 року. Крім того, обставини щодо реєстрації договору було також встановлено при розгляді цивільної справи №2-832/2012 року.

Також встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 31 січня 2008 року №102 і державного акту на право власності на земельні ділянки, є співвласником земельних ділянок на території Михайлівсько - ОСОБА_3 сільської ради з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що входять до складу земельної ділянки площею 25,44 га, яку орендує ТОВ «ОСОБА_2 ЛТД». Тобто позивач є власником земельної ділянки, що входять до складу земельної ділянки площею 25,44 га, яку орендує ТОВ «ОСОБА_2 ЛТД», та може вимагати усунення будь-яких перешкод їх прав на землю.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 жовтня 2012 року (справа №2-832/2012) встановлено, що посилання позивачів на припинення договору оренди у звязку із ліквідацією КСП «Агрофірма ОСОБА_3» також не заслуговують на увагу у звязку із наступним. Згідно ст. 108 ЦК України перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. В даному випадку КСП «Агрофірма ОСОБА_3» змінила своє організаційно-правову форму та перетворилася на ТОВ «Агрофірма ОСОБА_3». Відповідно до п.2 ст. 108 ЦК України в разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, всі права та обовязки попередньої юридичної особи. Дане підтверджується також п.1.3. Статуту ТОВ «Агрофірма ОСОБА_3», де зазначено, що Товариство створено шляхом перетворення КСП «Агрофірма ОСОБА_3», а також, що Товариство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обовязків КСП. Відповідно ТОВ «ОСОБА_2 ЛТД» на даний момент використовує земельну ділянку на підставі дійсного договору оренди, права та обовязки орендодавця по якому перейшли до позивачів в повному обсязі з моменту реєстрації їх права власності на земельні ділянки.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», Законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України та ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст.ст. 13, 15 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Також суд критично оцінює пояснення представника позивача, що товариством порушуються умови договору та орендну плату отримує ТОВ «Агрофірма «ОСОБА_3», а не він як власник та орендар. Так, 20 липня 2016року представником ТОВ «ОСОБА_2 ЛТД» подано заяву до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про прийняття на депозит грошову суму щодо виконання грошових зобовязань товариства перед власниками земельної ділянки (орендна плата). Дана обставина підтверджена також квитанцією №29 від 20 липня 2016 року щодо передачі ОСОБА_1 орендної плати. Також на підтвердження своїх доводів щодо виконання умов договору та сплати орендної плати ТОВ «ОСОБА_2 ЛТД» подано квитанції про здійснення грошових переказів на імя ОСОБА_1 Оскільки судом не встановлено наявність будь-яких інших грошових зобовязань між ТОВ «ОСОБА_2 ЛТД» та ОСОБА_1, тому суд приходить до висновку, що відповідачем подано належні та допустимі докази виконання ними умов договору щодо сплати орендної плати.

Відповідно до ч.4 ст.32 Закону України «Про оренду землі», відповідно до якої перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

За ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобовязання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

За ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 жовтня 2010 року задоволено позов ТОВ «ОСОБА_2 ЛТД» та визнано протиправним і скасовано припис Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Київській області від 14 жовтня 2009 року за №П1238/51, яким було встановлено порушення товариством ст. 168 ЗК України, а саме зняття поверхневого родючого шару ґрунту без спеціального дозволу.

Тому твердження позивача про грубе порушення умов договору товариством, не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними доказами.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, оскільки позивач не довів своїх вимог.

Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 ЛТД», товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ОСОБА_3» про розірвання договору оренди земельної ділянки відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С.Пінкевич