У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В.,Карпенко С.О.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, прокуратури Вінницької області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства та прокуратури, за касаційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області на рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2015 року, і за касаційними скаргами ОСОБА_6 та заступника прокурора Вінницької області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що під час перебування під слідством, тримання під вартою у період з 12 березня 2008 року по 04 червня 2014 року йому було завдано матеріальну шкоду, яка виразилася у втраченому заробітку, а також моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях, руйнуванні життєвих планів та соціальних зв'язків, значному погіршенні стану здоров'я, психічних розладах у вигляді істерії та схильності до суїциду, приниженні честі та гідності.

З урахуванням викладеного, просив стягнути з Державної казначейської служби України на відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти 58 664,40 грн, на відшкодування моральної шкоди грошові кошти у сумі 3 000 000,00 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 40 % від задоволеної суми позову за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_6 на відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти у сумі 58 664,40 грн, та на відшкодування моральної шкоди грошові кошти у сумі 100 000,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_6 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити.

У касаційній скарзі заступник прокурора Вінницької області порушує питання про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити.

ОСОБА_6 у своїй касаційній скарзі просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Касаційні скарги ОСОБА_6, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області та заступника прокурора Вінницької області підлягають відхиленню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов, місцевий суд, виходив з того, що діями відповідачів ОСОБА_6 було заподіяно матеріальну та моральну шкоду внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та незаконного засудження, яка виразилася у втраченому заробітку в розмірі 58 664,40 грн та враховуючи ступінь та глибину душевних страждань, термін перебування під слідством та судом визначено розмір моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн. Відмовляючи у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що визначена позивачем сума є необґрунтованою з урахуванням вчинених процесуальних дій поза судовим засіданням та часу судових зсідань, при цьому адвокат позивача здійснював свою діяльність безкоштовно.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що належних та допустимих доказів, які підтверджують, що ОСОБА_6 на час затримання працював за трудовим договором (контрактом), на підставі цивільно-правової угоди, мав трудову книжку, чи здійснював діяльність, основану виключно на особистій праці останнього, був зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебував на обліку як платник податку він суду не надав як і доказів, які підтверджують розмір отримуваного доходу. Клопотання про витребування таких доказів також не заявлялися, вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України судами було виконано.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, завданої позивачу та визначаючи її у розмірі 100 000,00 грн, суд виходив з періоду перебування ОСОБА_6 під слідством та судом, враховуючи при цьому ступінь та глибину душевних страждань позивача, завдану незаконним засудженням, істотність вимушених змін у житті відповідача, характер моральних страждань.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 12 березня 2008 року ОСОБА_6 затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 14 березня 2008 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вироком Староміського районного суду м. Вінниці від 27 травня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 19 серпня 2010 року, ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні вбивства ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на 13 років. Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання, до покарання призначеного за новим вироком, зараховано покарання відбуте частково за вироком Староміського районного суду м. Вінниці від 27 травня 2005 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на 14 років.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2012 року зазначений вирок та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 19 серпня 2010 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2014 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у вбивстві ОСОБА_7 у зв'язку з недоведеністю вчинення інкримінованого йому злочину за ч. 1 ст. 115 КК України. Скасовано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та звільнено з-під варти із залу суду.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 19 вересня 2014 року зазначений вирок залишено без змін.

Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст. 56 Конституції України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно з п. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Стаття 23 ЦК Українипередбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частково задовольняючи позов та ухвалюючи рішення про стягнення на користь позивача 100 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди, апеляційний суд виходив з того, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди у 3 000 000,00 грн - не відповідає обставинам справи та вимогам розумності і справедливості.

З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги ОСОБА_6висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України.

Доводи касаційних скарг Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області та заступника прокурора Вінницької області не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, а тому судом вірно визначено особу з якої має бути стягнута завдана позивачеві моральна шкода та спосіб її стягнення.

Оскільки матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів приходить до висновку, що рішення апеляційного суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_6, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області та заступника прокурора Вінницької області відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко Г.І. Мостова
М.І. Наумчук