_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/617/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Куриленко О.М.

за участю секретаря Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким: визнати її, ОСОБА_5, власником ? частини будинку № 7 «Б» по вул.. Недєліна в м. Одеса, загальною площею 571, 2 кв.м., яка складається з площі підвалу 87, 4 кв.м., площі першого поверху 150, 9 кв.м., з яких житлові площі кімнат 82,8 кв.м. та 23,3 кв.м., санвузла 4,0 кв.м., кухні 40,8 кв.м., площі другого поверху - 175, 3 кв.м. з яких житлові кімнати: 82,8 кв.м., 40, 8 кв.м., 24,4 кв.м., 23,3 кв.м., санвузла 4,0 кв.м. і мансарди площею 87 кв.м., - в технічному паспорті -літера «С»; та трьох житлових кімнат 15,3 + 17,0 + 8,4 = 40,7 кв.м., кухні - 14,6 кв.м., коридор 10,3 кв.м., вбиральня 1.1 кв.м., ванна 3,9 кв.м. літера «А»; ОСОБА_2 визнати користувачем ? частини будинку № 7 «б» по вул. Недєліна в м. Одесі, загальною площею 571, 2 кв.м., що є приватною власністю ОСОБА_1. ОСОБА_6 визнати користувачем ? частини будинку № 7 «б» по вул. Недєліна в м. Одесі, загальною площею 571, 2 кв.м., що є приватною власністю ОСОБА_1.

Свої вимоги мотивувала тим, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем вони, на підставі договору купівлі-продажу набули право власності на ? частину житлового будинку № 7 «Б» по вул. Недєліна в м. Одесі.

Проте, позивач стверджує, що після розірвання шлюбу відповідач без її згоди продав ОСОБА_7 через Одеську товарну біржу вищевказану частку спірного домоволодіння. Однак, в подальшому рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.07.2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області від 18.11.2014 року та ухвалою колегії судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2015 року, даний договір було визнано недійсним.

Також позивач зазначає, що в період проживання та користування ? частини житлового будинку № 7 «Б» по вул.. Недєліна в м. Одесі, було проведено реконструкцію загальною площею 571, 2 кв.м., розташованого на земельній ділянці 480 кв.м., та вказує на те, що відповідач та інші співвласники будинку не заперечують проти визнання за нею права власності на вищевказаний реконструйований будинок.

Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_8 у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, проти його задоволення не заперечував.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи в їх відсутності, де також зазначають, що проти задоволення позову вони не заперечують.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позову не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 20 лютого 1996 року було розірвано, про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу Серії І-ЖД № 039946 видане Відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Київської ради народних депутатів в м. Одеси.

Під час шлюбу подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було придбано, за договором купівлі-продажу від 20.09.1986 року, посвідченим державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори, ? частину будинку з надвірними спорудами за № 7 «б» по вул.. Недєліна в м. Одесі.

12 грудня 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було укладено на Одеській товарній біржі договір купівлі-продажу ? частини домоволодіння, що розташоване за адресою м. Одеса, вул.. Недєліна, 7б.

Вказані обставини встановленні рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.07.2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 18.11.2014 року та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2015 року, яким визнано недійсним договір № 28186 від 12 грудня 2001 року укладений на Одеській товарній біржі 12 грудня 2001 року, за яким ОСОБА_2 продав ОСОБА_7 ? частку житлового будинку № 7 «б» з надвірними спорудами по вул. Недєліна, в м. Одесі.

Власником іншої частини житлового будинку № 7 «б» з надвірними спорудами по вул. Недєліна, в м. Одесі є ОСОБА_4, якій ? частина будинку належить на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 27 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9, реєстраційний № 3305, та ? частина будинку належить на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.06.2014 року та ухвали Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2014 року по справі № 520/6071/14-ц.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок № 7 «б» який розташований за адресою м. Одеса, вул.. Недєліна, становить загальну площу 134 кв.м., в т.ч. житлову 74, 3 кв.м., та в цілому складається з: житловий будинок літ «А»; сарай літ «Б»; вбиральня літ «В»; літня кухня літ «П»; гараж літ «Р»; мостіння І; шахта ІІ; огорожа № 2,5,7-8. Вказане підтверджується як Інформаційною довідкою так і Свідоцтвом про право на спадщину за законом.

Позивач стверджує, що для покращення умов проживання сімї, зі згоди інших співвласників нею було проведено реконструкцію вищевказаної частки домоволодіння, внаслідок чого виникло самочинне будівництво, яке відповідає всім державним нормам.

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, внаслідок проведеної реконструкції, загальна площа належної позивачу частини будівлі стала складати 571, 2 кв.м., яка складається з площі підвалу 87, 4 кв.м., площі першого поверху 150, 9 кв.м., з яких житлові площі кімнат 82,8 кв.м. та 23,3 кв.м., санвузла 4,0 кв.м., кухні 40,8 кв.м., площі другого поверху - 175, 3 кв.м. з яких житлові кімнати: 82,8 кв.м., 40, 8 кв.м., 24,4 кв.м., 23,3 кв.м., санвузла 4,0 кв.м. і мансарди площею 87 кв.м., - в технічному паспорті -літера «С»; та трьох житлових кімнат 15,3 + 17,0 + 8,4 = 40,7 кв.м., кухні - 14,6 кв.м., коридор 10,3 кв.м., вбиральня 1.1 кв.м., ванна 3,9 кв.м. літера «А», що підтверджується Технічним паспортом виготовленим 20 жовтня 2015 року ТОВ «Нове бюро технічної інвентаризації» де міститься відмітна про самочинно побудовані споруди, а саме: прибудова літ. «а» та житловий будинок літ. «С».

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що споруди які будувалися за адресою м. Одеса, вул. Недєліна 7 «б», а саме: прибудова літ. «а» та житловий будинок літ. «С». є самочинним будівництвом, так як позивачем не надано суду доказів, що на її ім'я оформлювались дозвільні документи на будівництво та останньою оформлювалася земельна ділянка для будівництва та експлуатації житлового будинку та господарських споруд.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, право відповідача на ? частину будинку за адресою м. Одеса, вул. Недєліна 7 «б», що було повернуто йому у судовому порядку, за ОСОБА_2 зареєстровано не було та правовстановчих документів не отримано., з заявою про поворот виконання судового рішення останній до суду не зверетався.

Таким чином, на думку суду, ОСОБА_2, визнаючи позовні вимоги, позбавлений можливості передати позивачкві право, яке йому не належить.

Також суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо неможливості зареєструвати за собою право власності на 1/2 частину домоволодіння у зв'язку з бездіяльністю Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, так як жодних доказів звернення відповідача до вказаної установи суду надано не було.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 ЦПК.) У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Згідно п. 20 Постанови №6 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України» вирішуючи справи про самочинне будівництво (нове будівництво, реконструкцію зі зміною площі та зайняттям земельної ділянки, прибудови, надбудови) об'єкта нерухомості, здійснене у разі відмови у видачі документів, які надають право виконувати будівельні роботи (повідомлення про початок будівельних робіт, реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт, видача технічних умов, видача вихідних даних тощо), але з додержанням державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів і порядку розгляду цих питань, суд має врахувати, що відмова у наданні дозвільних документів може бути оскаржена до суду заінтересованою особою у порядку адміністративного судочинства.

Якщо такі дії в судовому порядку не оскаржено, це не є підставою для відмови в позові, проте суд при розгляді справи має дати правову оцінку такій відмові, зокрема, за правилами статті 212 ЦПК.

Згідно п. 20 вказаної постанови при вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29 - 31 Закону № 3038-VI, а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

У справі відсутні відомості про отримання позивачем чи відповідачем відповідного дозволу для початку робіт з будівництва будинку та інших прибудинкових будівель.

Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Позивачем не надано суду доказів отримання ним відповідного дозволу та належним чином затвердженого проекту будівництва та оформлення права власності або користування земельною ділянкою за адресою м. Одеса, вул. Недєліна 7 «б» у встановленому законом порядку, оскільки згідно зі ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України.

Слід зазначити, що земельна ділянка за адресою м. Одеса, вул. Недєліна 7 «б» до теперішнього часу ніким не приватизована.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Таким чином, судом встановлено, що позивач не набула права й на земельну ділянку за адресою м. Одеса, вул. Недєліна 7 «б».

Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України, землі які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за її межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень, зокрема міських рад на території міст, належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, а також надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Крім цього, в п. 16 постанови №6 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України» роз`яснив, що позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, - Одеську міську раду взагалі не було залучено до участі у справі, а також те, що будову здійснено без відповідного дозвільного документа, який надає право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, при вирішенні даної справи суд враховує норми ст. 4 ЦПК України, згідно якої передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною 1 ч. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, при вирішенні спору суд враховує положення ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, ст.ст. 328, 376 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Куриленко О. М.