Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/8073/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Калюжна В.В.
Провадження № 22-ц/778/3753/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про захист честі, гідності та ділової репутації, про відшкодування моральних збитків, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ГУ ПФУ в Запорізькій області, про захист честі, гідності та ділової репутації, про відшкодування моральних збитків.

В обґрунтування позову зазначав, що 10 липня 2015 року на засіданні Запорізького окружного адміністративного суду, представниками відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5 надано лист від 26.06.2015 року за підписами працівників управління ПФУ в Пологівському районі Запорізької області, адресований Начальнику ГУ ПФУ в Запорізькій області, в якому викладено ряд звинувачень на його адресу, як колишнього керівника територіального органу державної виконавчої влади.

Зазначає, що викладена у листі інформація є недостовірною, неправдивою, у листі його звинувачують в порушенні законодавства України, прав і свобод працівників управління, зловживанні службовим становищем без наведення будь-яких фактів, які б могли підтвердити останнє.

Відповідачами в суді розповсюджена недостовірна інформація, що негативно вплинуло на його честь, гідність, ділову репутацію та завдало моральної шкоди у вигляду душевних страждань.

Враховуючи вищевикладене просив суд визнати дії відповідачів незаконними, розповсюджену інформацію недостовірною, неправдивою, такою, що порочить честь, гідність, ділову репутацію, зобов'язати відповідачів навести спростування недостовірної інформації, довести спростування інформації до відома працівників управління на загальних зборах трудового колективу, стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. в рівних частках.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Судом встановлено, що у судовому засіданні по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Пенсійного фонду України та УПФУ в Пологівському районі Запорізької області про визнання незаконними та скасування наказів, працівниками ГУ ПФУ в Запорізькій області ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було надано засвічену копію колективного листа працівників управління Пенсійного фонду України в Пологівському районі Запорізької області від 26.06.2015 року, адресованого Начальнику ГУ ПФУ в Запорізькій області. З копії даного листа вбачається, що вона засвідчена Начальником відділу загального діловодства та звернень громадян ГУПФУ в Запорізькій області ОСОБА_6

Відповідно до ч.4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Позивач предявив позов до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, як до фізичних осіб. Відповідачі є працівниками ГУ ПФУ України в Запорізькій області.

Згідно розяснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи від 27.02.2009 року, відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. Враховуючи, що розгляд справи може вплинути на права та обов'язки цієї особи, остання може бути залучена до участі у справі в порядку, передбаченому статтею 36 ЦПК України.

У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з'ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов'язків, то належним відповідачем є саме вона.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 під час надання листа та ОСОБА_6 при засвідченні копії, діяли від імені юридичної особи. У судовому засіданні не встановлено обставин, що відповідачі діяли не від імені юридичної особи, а від власного імені, доказів на підтвердження даних обставин позивачем не надано.

Згідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у своїй постанові №1 від 27.09.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст.10 ЦПК України сторони повинні довести факт поширення інформації , а також те, що внаслідок цього було порушено саме їх особисті немайнові права.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи від 27.02.2009 року, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що інформація, викладена у листі від 26.06.2015 року, була розповсюджена працівниками ГУПФУ в Запорізькій області шляхом надання листа на засіданні Запорізького окружного адміністративного суду по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення.

Відповідно до ст. ст. З, 32, 34 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно зі ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації; спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію; фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом; спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила; спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист іі гідності та честі.

Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації і може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

У п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно з розясненнями, викладеними у п.п. 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, до цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація да визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була азом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Окрім того, однією з необхідних підстав для задоволення позову є поширення неправдивої інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб, і як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист ості та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Як встановлено в ході розгляду справи, вказаний лист від 26.06.2015 року, адресований Начальнику ПФУ в Запорізькій області від імені працівників управління ПФ України в Пологівському районі Запорізької області, був наданий працівниками ГУ ПФУ в Запорізькій області в розгляду справи в суді та був залучений до справи в якості доказу.

З цих підстав, враховуючи, що позивачем не доведено розповсюдження відповідачем недостовірної інформації, оскільки лист від 26.06.2015 року був наданий суду в якості доказу та залучений до справи, і тому судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, щодо відмовленню в задоволенні вимог про визнання інформації недостовірною та зобовязання спростувати недостовірну інформацію, та що інші вимоги є похідними від первісних, та вони задоволенню не підлягають.

Докази та обставини, ні які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції , обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: