АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4227/16 Справа № 201/9927/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Пономарь З.М., Черненкової Л.А.

при секретарі - Григорєвій В.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» були укладені договори банківських вкладів, а саме: №SAMDN8162 від 26 квітня 2013 року, за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 200 000 грн. та процентною ставкою 16 % річних; № SAMDN9033 від 31 жовтня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000 грн. та процентною ставкою 16 % річних; № SAMDN9108 від 31 жовтня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000 грн. та процентною ставкою 16 % річних; № SAMDN3189 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000 грн. та процентною ставкою 16% річних; №SAMDN3310 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000 грн. та процентною ставкою 16% річних; №SAMDN3235 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000 грн. та процентною ставкою 16 % річних; №SAMDN2986 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000 грн. та процентною ставкою 16 % річних; № SAMDN3084 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000 грн. та процентною ставкою 16 % річних; №SAMDN3415 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000 грн. та процентною ставкою 16% річних; №SAMDN3500 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000 грн. та процентною ставкою 16% річних.

Дані договори укладені строком на 3 місяці, у разі неподання заяви про відсутність наміру подовження строку їх дії, дія вказаних договорів подовжувалася на той самий строк. У квітні 2014 року він декілька разів звертався на адресу банку із заявами про розірвання зазначених договорів та повернення грошових коштів, проте такі заяви не були задоволені, грошові кошти не були йому повернуті.

19 червня 2014 року між сторонами укладено додаткові умови до вказаних договорів, згідно яких строк дії договорів банківського вкладу продовжено на 5 років до 19 червня 2019 року без права вкладника звертатись з вимогами про повернення вкладів до закінчення терміну дії договорів та змінена процентна ставка за користування коштами до 9,5 % річних.

Оскільки позивач не має наміру продовження дії договорів банківських вкладів, потребує грошових коштів, що були передані банку та не усвідомлював, що підписавши додаткові угоди погодився з тим, що до 2019 року не зможе повернути суми вкладів, він звернувся до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням всіх уточнень, просив визнати недійсною умову про відмову від дострокового розірвання договорів в угодах: №SAMDN8162 від 26 квітня 2013 року; №SAMDN9033 від 31 жовтня 2013 року; №SAMDN9108 від 31 жовтня 2013 року; №SAMDN3189 від 30 квітня 2013 року; №SAMDN3310 від 30 квітня 2013 року; №SAMDN3235 від 30 квітня 2013 року; №SAMDN2986 від 30 квітня 2013 року; №SAMDN3084 від 30 квітня 2013 року; №SAMDN3415 від 30 квітня 2013 року; №SAMDN3500 від 30 квітня 2013 року;

розірвати зазначені договори банківських вкладів; стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти, що містяться в ПАТ КБ «Приватбанк»:

- за договором № SAMDN8162 від 26 квітня 2013 року на рахунку 9230 - у сумі 273 259, 14 грн.;

- за договором № SAMDN9033 від 31 жовтня 2013 року на рахунку 9479 - у сумі 427 858, 70 грн.;

- за договором № SAMDN9108 від 31 жовтня 2013 року на рахунку 9565 - у сумі 427 858,70 грн.;

- за договором № SAMDN3189 від 30 квітня 2013 року на рахунку 9106 - у сумі 463 333,20 грн.;

- за договором №SAMDN3310 від 30 квітня 2013 року на рахунку 9258 - у сумі 463 333,20 грн.;

- за договором №SAMDN3235 від 30 квітня 2013 року на рахунку 9151 - у сумі 463 333, 20 грн.;

- за договором №SAMDN2986 від 30 квітня 2013 року на рахунку 8679 - у сумі 463 333,20 грн.;

- за договором № SAMDN3084 від 30 квітня 2013 року на рахунку 8884 - у сумі 463 333, 20 грн.;

- за договором №SAMDN3415 від 30 квітня 2013 року на рахунку 9333 - у сумі 463 333, 20 грн.;

- за договором №SAMDN3500 від 30 квітня 2013 року на рахунку 9485 - у сумі 463 333, 20 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2016 року позовні вимоги задоволено частково (т.2 а.с. 62-65).

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договорами депозитного вкладу № SAMDN8162 «Стандарт» від 26 квітня 2013 року, № SAMDN9033 «Стандарт» від 31 березня 2013 року, № SAMDN9108 «Стандарт» від 31 жовтня 2013 року, № SAMDN3189 «Стандарт» від 30 квітня 2013 року, № SAMDN3235 «Стандарт» від 30 квітня 2013 року, № SAMDN2986 «Стандарт» від 30 квітня 2013 року, № SAMDN3084 «Стандарт» від 30 квітня 2013 року, № SAMDN3415 «Стандарт» від 30 квітня 2013 року, № SAMDN3500 «Стандарт» від 30 квітня 2013 року, у розмірі 3 800 000 грн. та нараховані проценти по даним договорам.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (т.2 а.с.69-73).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що в порушення договірних зобовязань, банк не повернув вкладнику суми грошових коштів за визначеними договорами банківських вкладів, а тому спірні кошти підлягають стягненню з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2, з посиланням на положення ст.1060 ЦК України щодо нікчемності умови договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 були укладені договори банківських вкладів, а саме: №SAMDN8162 від 26 квітня 2013 року, за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 200 000 грн. та процентною ставкою 16 % річних; № SAMDN9033 від 31 жовтня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000 грн. та процентною ставкою 16 % річних; № SAMDN9108 від 31 жовтня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000 грн. та процентною ставкою 16 % річних; № SAMDN3189 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000 грн. та процентною ставкою 16% річних; №SAMDN3310 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000 грн. та процентною ставкою 16% річних; №SAMDN3235 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000 грн. та процентною ставкою 16 % річних; №SAMDN2986 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000 грн. та процентною ставкою 16 % річних; № SAMDN3084 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000 грн. та процентною ставкою 16 % річних; №SAMDN3415 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000 грн та процентною ставкою 16% річних; №SAMDN3500 від 30 квітня 2013 року за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 400 000 грн. та процентною ставкою 16% річних.

Дія вказаних договорів була пролонгована згідно з п. 6 вказаних договорів, яким передбачено, що строк дії договорів автоматично пролонговується на один строк, якщо вкладник не заявить про відмову від пролонгації дії цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2014 року ОСОБА_2 двічі звертався на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» із заявами про відсутність наміру продовження дії укладених між сторонами договорів банківського вкладу та повернення належних до виплати грошових коштів, проте такі заяви не були задоволені.

Судом також встановлено, що 19 червня 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладені додаткові угоди до вказаних вище договорів банківських вкладів, за умовами яких передбачено зобов'язання вкладника не звертатись до банку із вимогами про повернення визначених сум вкладів за кожним із договорів банківських вкладів до 19 червня 2019 року, також встановлено, що вкладнику виплачуються щомісячно нараховані на суми вкладів відсотки виходячи із процентної ставки 9,5% річних ( т.1 а.с. 93-100).

Згідно з довідкою № 3188786 станом на 30 січня 2015 року на банківських рахунках ОСОБА_2, відкритих в ПАТ КБ «Приватбанк» наявні грошові кошти:

- за договором № SAMDN8162 від 26 квітня 2013 року на рахунку 9230 - у сумі 273 259,14 грн.;

- за договором № SAMDN9033 від 31 жовтня 2013 року на рахунку 9479 - у сумі 427 858, 70 грн.;

- за договором № SAMDN9108 від 31 жовтня 2013 року на рахунку 9565 - у сумі 427 858,70 грн.;

- за договором № SAMDN3189 від 30 квітня 2013 року на рахунку 9106 - у сумі 463 333,20 грн.;

- за договором №SAMDN3310 від 30 квітня 2013 року на рахунку 9258 - у ;сумі 463 333, 20 грн.;

- за договором №SAMDN3235 від 30 квітня 2013 року на рахунку 9151 - у сумі 463 333,20 грн.;

- за договором №SAMDN2986 від 30 квітня 2013 року на рахунку 8679 - у сумі 463 333,20 грн.;

- за договором № SAMDN3084 від 30 квітня 2013 року на рахунку 8884 - у сумі 463 33320 грн.;

- за договором №SAMDN3415 ;від 30 квітня 2013 року на рахунку 9333 - у сумі 463 333, 20 грн.;

- за договором №SAMDN3500 від 30 квітня 2013 року на рахунку 9485 у сумі 463 333, 20 грн. (а. с. 107).

Розглядаючи спір в частині стягнення з банку на користь ОСОБА_2 спірних сум банківських вкладів, суд залишив поза увагою наступні вимоги законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування і сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України).

В силу положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи висновок про стягнення з відповідача спірних сум вкладів, суд посилався на положення ст.1060 ЦК України щодо нікчемності умови договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу та наявністю на рахунках позивача відповідних грошових коштів у зазначених розмірах, які підтверджені довідкою № 3188786 виданою начальником департаменту з координації роботи з клієнтами Кримського РУ станом на 30 січня 2015 року.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що вказана довідка не підписана уповноваженими особами ПАТ КБ «Приватбанк» та не скріплена відповідними печатками, а тому не може бути належним доказом у справі в частині вимог позивача про стягнення з банку спірних сум вкладів.

Крім того, оскарженим рішенням суду з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 стягнуто суми вкладів разом з відповідними відсотками, які були встановлені за домовленістю сторін, на період дії основних договорів банківських вкладів у розмірі 16 % річних, та додаткових договорів у розмірі 9,5% річних.

Вирішуючи спір, судом першої інстанції не прийнято до уваги, що 19 червня 2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладені додаткові угоди до договорів банківських вкладів, після укладення яких позивач не звертався до банку ні з заявами про розірвання договорів та видачі вкладів, процентів, ні з вимогами про видачу вкладу та процентів.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Так, відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом ст.ст. 1071, 1073 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, установлених договором між банком і клієнтом.

В матеріалах справи відсутнє розпорядження ОСОБА_2 банку чи рішення суду на списання з рахунків позивача будь-яких коштів.

Оскільки неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що не підлягали застосуванню, призвело до неправильного вирішення спору, ухвалене у справі рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення сум вкладів підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у їх задоволенні.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому не переглядається.

На підставі ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2016 року скасувати у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення сум вкладів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення сум вкладів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 019,40 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_3

ОСОБА_4