Справа № 165/1399/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ушаков М.М.
Провадження № 22-ц/773/933/16 Категорія: 27 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Стрільчука В.А.,

суддів Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

секретар судового засідання Кирилюк О.О.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення погашеної суми кредитної заборгованості в порядку зворотної вимоги за договором поруки за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Нововолинського міського суду від 26 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством (далі ВАТ) «Кредитпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство (далі ПАТ) «Кредитпромбанк», та нею було укладено договір поруки № 14.9/08/П01/07-ПЕК, за яким вона зобовязалася солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором № 14.9/8/07-КМК від 30 листопада 2007 року, укладеним між ним та банком.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 18 квітня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 31 серпня 2011 року, у справі за позовом ПАТ «Кредитпромбанк» в особі Волинської філії до ОСОБА_3 (відповідача у даній справі), ОСОБА_4 (її сина) та неї про стягнення заборгованості за кредитним договором постановлено стягнути з неї та ОСОБА_4 солідарно з основним боржником ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за вищезгаданим кредитним договором в розмірі 142089 грн. 95 коп.

Це рішення виконане нею у повному обсязі.

Виходячи з викладеного, просила стягнути з ОСОБА_3 на свою користь вказану суму погашеної кредитної заборгованості, 918 грн. банківської комісії, а також понесені судові витрати.

Рішенням Нововолинського міського суду від 26 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 142089 грн. 95 коп. погашеної суми кредитної заборгованості згідно з договором поруки № 14.9/08"/П01/07-ПЕК від 30 листопада 2007 року та кредитним договором 14.9/8/07-КМК від 30 листопада 2007 року і 1400 грн. судових витрат на оплату правової допомоги. В решті позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати це рішення і закрити провадження у справі, покликаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Судом встановлено, що 30 листопада 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 14.9/08/П01/07-ПЕК для забезпечення виконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором № 14.9/8/07-КМК від 30 листопада 2007 року (а. с. 11-12). Відповідач ОСОБА_3 не виконав належним чином свої зобовязання перед банком.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 18 квітня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 31 серпня 2011 року, позов ПАТ «Кредитпромбанк» в особі Волинської філії ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 солідарно з основним боржником ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість в розмірі 142089,95 грн. згідно з кредитним договором № 14.9/8/07-КМК від 30 листопада 2007 року. Стягнути з ОСОБА_4 солідарно з основним боржником ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість в розмірі 142089,95 грн. згідно з кредитним договором № 14.9/8/07-КМК від 30 листопада 2007 року. Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» понесені витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 946,68 грн., по 473,34 грн. з кожного. Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» понесені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., по 40 грн. з кожного. В решті вимог відмовити (а. с. 7-10).

На підставі зазначеного рішення 23 вересня 2011 року Луцьким міськрайонним судом було видано виконавчий лист № 2-2743, а постановою заступника начальника Відділу державної виконавчої служби (далі ВДВС) Нововолинського міського управління юстиції (далі МУЮ) ОСОБА_5 від 5 жовтня 2011 року відкрито виконавче провадження з його виконання (а. с. 13).

22 січня 2014 року заступником начальника ВДВС Нововолинського МУЮ ОСОБА_5 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку із сплатою ОСОБА_1 боргу в сумі 142089,95 грн. у повному обсязі (а. с. 120).

Згідно з листом ВДВС Нововолинського МУЮ від 11 лютого 2015 року № 1934 кредитна заборгованість за виконавчим листом Луцького міськрайонного суду № 2-2743 від 23 вересня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 солідарно з основним боржником ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості в розмірі 142089,95 грн. за кредитним договором № 14.9/8/07-КМК від 30 листопада 2007 року була погашена особисто ОСОБА_1 у повному обсязі (а. с. 14).

Наведена обставина підтверджується також дослідженими судом платіжними дорученнями та банківськими квитанціями (а. с. 15-21). Згідно з цими документами при погашенні заборгованості ОСОБА_1 понесла також витрати по сплаті банківської комісії в сумі 918 грн.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу (далі ЦК) України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).

Як передбачено ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя . Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Судом першої інстанції правильно встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1, будучи поручителем ОСОБА_3, самостійно виконала зобовязання останнього перед банком за кредитним договором № 14.9/8/07-КМК від 30 листопада 2007 року, у звязку з чим до неї перейшли усі права кредитора за вказаним договором.

Право кредитора вимагати повернення боржником наданих йому грошових коштів за кредитним договором передбачено ст. ст. 1048, 1050, 1054 ЦК України.

Виходячи з викладеного, давши вірну правову оцінку обставинам справи, суд обґрунтовано стягнув з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 погашену суму кредитної заборгованості в порядку зворотної вимоги за договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Викладені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_3 про недійсність (нікчемність) договору поруки від 30 листопада 2007 року, укладеного між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1, через відсутність печатки банку на цьому договорі є безпідставними.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 2 ст. 207 ЦК України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Однак відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Жодним законом не встановлено недійсність договору поруки через відсутність у ньому печатки юридичної особи.

Отже договір поруки між банком і ОСОБА_1 не є нікчемним. Також цей договір не визнавався судом недійсним.

Більше того, дійсність цього правочину та його відповідність вимогам закону фактично встановлена вищезгаданим рішенням Луцького міськрайонного суду від 18 квітня 2011 року, що набрало законної сили, яким заборгованість за кредитним договором стягнута з поручителя ОСОБА_1 саме на підставі договору поруки (а. с. 7-10).

Відповідачем вірно зазначено в апеляційній скарзі про те, що згідно зі ст. 626 ЦК України порука створює права для кредитора та обовязки для поручителя, безпосередньо на права та обовязки боржника цей вид забезпечення виконання зобовязань не впливає, оскільки зобовязання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються (постанова Верховного Суду України у справі № 6-51цс11). Однак наведені обставини не мають ніякого значення для вирішення даного спору. Боржник і поручитель не вступають у договірні відносини між собою. Проте права поручителя як кредитора, в тому числі право на предявлення вимоги до боржника за основним зобовязанням про стягнення боргу, виникають у нього після виконання ним забезпеченого порукою зобовязання на підставі ч. 2 ст. 556 ЦК України.

Пунктом 1.5 договору поруки від 30 листопада 2007 року, укладеного між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1, дійсно передбачено, що він є безоплатним. Це означає, що за його вчинення та виконання сторони не зобовязані сплачувати одна одній будь-яку винагороду. Однак дана обставина не стосується права поручителя після виконання ним зобовязання боржника предявити до нього зворотну вимогу.

Також безпідставними є доводи ОСОБА_3 про відсутність у ОСОБА_1 права зворотної вимоги до нього у звязку із припиненням поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, згідно з якою порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як зазначалося вище, рішення Луцького міськрайонного суду від 18 квітня 2011 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 солідарно з основним боржником ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість в розмірі 142089,95 грн. згідно з кредитним договором № 14.9/8/07-КМК від 30 листопада 2007 року, набрало законної сили. Даним рішенням встановлено як факт наявності заборгованості позичальника за кредитним договором в зазначеному розмірі, так і солідарний обовязок поручителя погасити цю заборгованість банку. При цьому підстав для визнання поруки припиненою судом не встановлено. Порука не визнавалася припиненою і будь-яким іншим судовим рішенням.

Поручитель ОСОБА_1 фактично виконала зобовязання ОСОБА_3 за кредитним договором, сплативши за нього заборгованість.

За таких обставин, приймаючи до уваги підстави і предмет заявленого ОСОБА_1 позову та враховуючи, що одна із сторін договору поруки, а саме ПАТ «Кредитпромбанк» не є особою, яка бере участь у даній справі, питання про припинення поруки виходить за межі предмета доказування у даному спорі.

Той факт, що ОСОБА_1 не оспорювала договір поруки і не заявляла вимогу про визнання його припиненим, не позбавляє її передбачених ч. 2 ст. 556 ЦК України прав кредитора у зобовязанні, зокрема, права предявити зворотну вимогу до боржника.

Виконання ОСОБА_1 зобовязань ОСОБА_3 за кредитним договором не звільняє останнього від обовязку погасити свою заборгованість, однак тепер суму боргу він має сплатити іншому кредитору.

Обставини, повязані з описом та арештом майна майнового поручителя, оскарженням та скасуванням висновку про оцінку майна, ніяким чином не впливають на правильність вирішення даного спору, оскільки не стосуються прав і обовязків ОСОБА_1 за договором поруки від 30 листопада 2007 року.

Пунктом 2.7 договору поруки передбачено, що після перерахування поручителем всієї суми заборгованості банку до поручителя переходять всі права банку за кредитним договором і банк на письмову вимогу поручителя передає йому документи (завірені копії), що підтверджують це право. Однак вказані права поручителя встановлені не тільки договором, а й законом і не залежать від передачі чи не передачі банком відповідних документів. Наявність правових підстав для задоволення вимог поручителя ОСОБА_1 до боржника за кредитним договором ОСОБА_3 беззаперечно встановлена судом, детальне обґрунтування чому наведено вище.

Частина 4 ст. 559 ЦК України встановлює шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобовязання, протягом якого кредитор має право предявити вимогу до поручителя, а не строк для предявлення вимоги поручителя, який виконав зобовязання, до основного боржника.

Той факт, що кредитним договором не передбачена процедура стягнення грошової суми в порядку зворотної вимоги (регресу), не позбавляє поручителя права на предявлення такої вимоги, оскільки це його право встановлено цивільним законодавством (ч. 2 ст. 556 ЦК України).

Таким чином, доводи апеляційної скарги повністю спростовуються вищенаведеними обставинами справи і не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити, а рішення Нововолинського міського суду від 26 квітня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: