Справа № 738/1836/15-ц
№ провадження 2/738/27/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року

Менський районний суд Чернігівської області

в складі:

судді Сова Т.Г.

секретарів Бреус Н.В., Костюк І.А., Зубкович Н.Ф.

за участю:

позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

pозглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в м. Мена Чернігівської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зобовязання відповідачів звільнити нежитлові приміщення та не чинити перешкод у виконанні рішення суду,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2015 року до Менського районного суду звернулась ОСОБА_1 з позовними вимогами до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зобовязання відповідачів звільнити нежитлові приміщення та не чинити перешкод у виконанні рішення суду. Позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Менського районного суду від 29.04.2013 року було проведено розподіл житлового будинку з надвірними будівлями, що в м. Мена по вул. Піонерській, 4. Згідно вказаного рішення позивачці було виділено кімнату в будинку, з господарських будівель сарай, навіс, колодязь та 1/3 частину огорожі. Решта домоволодіння виділена відповідачам. Але останні не виконують вимоги рішення суду, не проводять відповідних переобладнань в будинку, чим перешкоджають позивачці вільно користуватись своєю приватною власністю. Для захисту своїх прав позивачка звернулась до суду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовних вимог не визнали, посилаючись на те, що будь яких порушень прав позивачки на володіння та користування її власністю не допускають. З приводу позовних вимог щодо автомобіля відповідача, то він забрав його з під навісу, що належить позивачці. Крім цього, відповідач ОСОБА_3 показав, що на сараї, що належить позивачці навішений замок, що йому не належить, можливо це замок позивачки, оскільки вона також навішувала замки, щодо облаштування дверей та входу до будинку, то це позивачка повинна робити в тому місці, що визначено у висновку експертизи і вказано в рішенні суду. Оскільки ОСОБА_1 хотіла облаштувати вхід в будинок в іншому місці, то відповідач і чинив їй в цьому перешкоди. В звязку з цим, просили в задоволенні позовних вимог відмовити.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що вона проживає по сусідству з будинком, що належить позивачці і відповідачам, яких вона добре знає, а з позивачкою перебуває в дружніх стосунках. В день надання показів свідок бачила, як відповідач ОСОБА_3 виганяв машину з під навісу, що належить ОСОБА_1, можливо тоді ж знімав і замок із сараю. Також свідок показала, про те, що їй відомо, що відповідач заважає позивачці обладнати вхід до будинку, крім цього позивачка має намір добудувати до будинку трьох стінок, але не може цього зробити, оскільки не приватизована земельна ділянка. Відповідач також заважає позивачці користуватись сараєм, оскільки повісив на дверях свій замок.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що знайомий з позивачкою, оскільки вона поросила його обладнати дверний проріз в будинку. Коли він разом з ОСОБА_8 приїхали на місце роботи, то прийшов відповідач і почалась сварка, оскільки останній не дозволяв нічого робити. Вони не могли занести в сарай речі, бо під навісом стояла машина і причеп, що належить відповідачу.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що знайома з позивачкою більше двадцяти років. Остання найняла її зробити в будинку дверний проріз. Коли вони разом з ОСОБА_7 приїхали на місце роботи, то зробити нічого не змогли, оскільки прийшов відповідач і категорично заперечував робити дверний проріз замість вікна. Також свідок показала, що після цього вони вирішили занести речі до сараю, але зробити цього також не змогли, оскільки під навісом стояв автомобіль відповідача.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що знайомий з відповідачем ОСОБА_3 більше сорока років, підтримує з ним дружні стосунки. Свідку відомо, що у сторін складні взаємовідносини. Йому також відомо, що у відповідача у дворі під навісом стоїть автомобіль, на сараї висять замки, чиї вони, свідку про це невідомо.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як визначено ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За приписами ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно рішення Менського районного суду Чернігівської області від 21 травня 2013 року сторонам виділено у власність домоволодіння № 4 по вул. Піонерській в м. Мена Чернігівської області, зокрема позивачці виділено кімнату 2-5 площею 18,1 м2 вартістю 24 400 грн.; в господарських будівлях: сарай В-1 вартістю 7 309 грн., навіс в-1 вартістю 3 540 грн.; колодязь № 3 вартістю 3 276 грн., 1/3 частину огорожі вартістю 1031 грн., а всього на загальну суму 39 556 грн., відповідачам виділено комору 2-1, площею 3,4 м2, вартістю 4 215 грн.; кухню 2-2, площею 9,8 м2, вартістю 12 758 грн.; коридор 2-3, площею 7,6 м2, вартістю 8 816 грн.; кімнату 2-4 площею 14,5 м2 вартістю 19 548 грн.; мансарду 2-6 площею 14,5 м2 вартістю 17 899 грн.; в господарських будівлях: сарай Ж-1 вартістю 9 774 грн., сарай Е-1 вартістю 1 500 грн.; погріб а2-1 вартістю 5 096 грн., 2/3 частини огорожі вартістю 2 061 грн., а всього на загальну суму 81 667 грн. Також вказаним рішенням зобовязано сторони виконати переобладнання, а саме демонтувати дверний проріз та улаштувати дверний проріз.

Дане рішення суду сторонами не оскаржувалась і є чинним на даний час.

В судовому засіданні встановлено, що на момент розгляду справи в суді відповідач прибрав свій автомобіль з під навісу, що належить позивачці, чого вона також не заперечувала в судовому засіданні. З приводу навішених замків на сараї, позивачка не змогла довести суду та підтвердити це належними доказами, що вказані замки належать не їй, а відповідачам.

Посилання позивачки на те, що відповідачі чинили їй перешкоди в облаштуванні входу в будинок, що також в судовому засіданні підтвердили свідки, суд визнає безпідставним, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 мала намір облаштувати дверний проріз та ганок в будинку всупереч висновку експерта та рішення Менського районного суду Чернігівської області від 21 травня 2013 року, тому такі дії відповідачів суд визнає правомірними.

З приводу позовних вимог про зобовязання відповідачів у майбутньому не чинити перешкод в користуванні майном, то відповідно до вимог чинного законодавства, суд розглядає справи про порушення прав осіб, що виникли до моменту звернення до суду.

Стаття 8 п. 1 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод визначає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про власність» власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування, а також у довірчу власність іншим особам. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Враховуючи вищевикладене, пояснення сторін та свідків з приводу позовних вимог, суд приходить до висновку, що на час ухвалення рішення у справі відсутні будь які перешкоди з боку відповідачів по відношенню до позивачки, що не дозволяє їй належним чином здійснювати свої права щодо володіння та користування майном, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 391 ЦК України, ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зобовязання відповідачів звільнити нежитлові приміщення та не чинити перешкод у виконанні рішення суду - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.Г. Сова