Ухвала

іменем україни

09 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

МаляренкаА.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» в особі Ріпкинського району електричних мереж до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення збитків, завданих порушенням правил користування електричною енергією для населення; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» про визнання недійсним договору про користування електричною енергією, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» в особі Ріпкинського району електричних мереж на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 23 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 25 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство «Чернігівобленерго» Ріпкинського району електричних мереж (далі - ПАТ «Чернігівобленерго» Ріпкинського РЕМ), обґрунтовуючи його тим, що 11 серпня 2015 року при перевірці дотримання відповідачем ОСОБА_3 правил користування електричною енергією для населення, працівниками товариства було виявлено порушення п. 48 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - Правила), а саме: самовільне підключення електроустановок до електромережі, з порушенням схеми обліку - накид на ввідні дроти, внаслідок чого електроенергія споживалася, а лічильником не обліковувалася, про що було складено відповідний акт.

Рішенням комісії з розгляду актів про порушення користування електричною енергією для населення ПАТ «Чернігівобленерго» Ріпкинського РЕМ від 03 вересня 2015 року відповідно до п. 3.1.5 гл. 3 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року № 562(далі - Методика), визначено, що вартість не облікованої електроенергії, спожитої ОСОБА_3 становить 22 669 грн. 87 коп.

Посилаючись на наведене, ПАТ «Чернігівобленерго» Ріпкинського РЕМ просило, із урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у солідарному порядку на свою користь 22 669 грн 87 коп. на відшкодування вартості необлікованої електричної енергії, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Чернігівобленерго» Ріпкинського РЕМ, у якому просив визнати недійсним договір про користування електричною, який було укладено між ним та ПАТ «Чернігівобленерго» Ріпкинського РЕМ 02 червня 2008 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 зазначав, що підпис, який містить вказаний договір, йому не належить, а ПАТ «Чернігівобленерго» Ріпкинського РЕМ використовує нечесну підприємницьку, оскільки надає зазначений договір, як доказ своїх позовних вимог, з метою легалізації перевірки та стягнення з нього коштів.

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24 лютого 2016 року позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 23 березня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 25 травня 2016 року, позовні вимоги ПАТ «Чернігівобленерго» до ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Чернігівобленерго» збитки, завдані порушенням Правил користування електричною енергією для населення в сумі 22 669 грн 87 коп.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «Чернігівобленерго» до ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ «Чернігівобленерго» задоволено.

Визнано недійсним договір про користування електричною енергією, укладений 02 червня 2008 року між ОСОБА_3 та ВАТ ЕК «Чернігівобленерго» в особі директора Ріпкинського РЕМ у Чернігівській області ОСОБА_5

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанцій в частині задоволення зустрічних позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову, а в решті судові рішення залишити без змін, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Рішення судів в іншій частині не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 02 червня 2008 року між ВАТ ЕК «Чернігівобленерго», правонаступником якого є ПАТ «Чернігівобленерго», та ОСОБА_3 було укладено договір на користування електричною енергією та відкрито особовий рахунок на об'єкт нерухомого майна - будинок АДРЕСА_1.

У п. п. 11, 9 договору зазначено, що ПАТ «Чернігівобленерго» має право перевіряти стан приладів обліку й вимагати відшкодування збитків, завданих порушеннями, допущеними ОСОБА_3 під час користування електроенергією, а останній зобов'язаний забезпечувати доступ представникам товариства, які пред'явили свої службові посвідчення, до квартири або іншого об'єкта для обстеження приладу обліку, електроустановок та електропроводки.

Також встановлено, що Ріпкинський РЕМ ПАТ «Чернігівобленерго» постачає електричну енергію до будинку АДРЕСА_2, власником якого є ОСОБА_4, та в якому в зимовий період періодично, а в літній період постійно проживає ОСОБА_3

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 регулярно сплачують рахунки за електричну енергію, яка надається Ріпкинськими РЕМ.

Під час перевірки 11 серпня 2015 року дотримання Правил за адресою: АДРЕСА_1, працівниками Ріпкинського РЕМ ПАТ «Чернігівобленерго» виявлене порушення п. 48 вказаних Правил, а саме самовільне підключення відповідачем електроустановок до електромережі ПАТ «Чернігівобленерго» з порушенням схеми обліку - накид на ввідні дроти, внаслідок чого електроенергія споживалася, а лічильником не обліковувалася. Наведене підтверджується актом про порушення від 11 серпня 2015 року і доданою до нього схемою підключення.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Чернігівобленерго» в особі Ріпкинського РЕМ до ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження факту порушення ОСОБА_3 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабміну України від 26 липня 1999 року № 1357.

При цьому, розмір збитків, завданих ОСОБА_3 шляхом вчинення порушення, позивачем визначено у повній відповідності до п. п. 48 (абз. 5), 53 вказаних Правил і п. п. 3.1, 3.5, 2.7 Методики.

Також судами зазначено, що акт про вищевказані порушення складений працівниками Ріпкинського РЕМ ПАТ «Чернігівобленерго» виключно на ім'я ОСОБА_3, а належність ОСОБА_4 вказаного вище житлового будинку, при не вчиненні нею будь-яких протиправних дій щодо самовільного підключення електричних установок до електричних мереж, не утворює солідарний обов'язок останньої з відшкодування наведених вище збитків з ОСОБА_3, який вчинив вказані порушення. Таким чином суди дійшли висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Чернігівобленерго» до ОСОБА_4

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «Чернігівобленерго» про визнання договору про користування електричною енергією недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що волевиявлення ОСОБА_3 на укладання вказаного договору про користування електричною енергією було відсутнє, оскільки згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 10 лютого 2016 року підписи від імені ОСОБА_3 виконано іншою особою.

З такими висновками суду першої інстанції погодився й апеляційний суд.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте ухвала апеляційного суду зазначеним нормам процесуального права не відповідає, з огляду на наступне.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 вказаного Закону передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Цивільним кодексом України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 « Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (далі - Постанова № 529).

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року, постанови № 529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року.

Однак за положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статей 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами ст. 159 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі.

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 10 лютого 2016 року підписи від імені ОСОБА_3 в договорі про користування електричною енергією, укладеного 02 червня 2008 року в графі «Підпис споживача» та «Споживач (підпис)» виконані рукописним способом пастою кулькової ручки без попередньої технічної підготовки чи технічним засобом не ОСОБА_3, а іншою особою.

Разом з тим, висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами встановленими статтею 212 цього Кодексу (ч. 6 ст. 147 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 218 ЦК України встановлено, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Так, незважаючи на чітку позицію процесуальних вимог щодо критеріїв доказів та їх оцінки, а також приписів ч. 2 ст. 218 ЦК України, суд першої інстанції, обґрунтував своє рішення, взявши до уваги виключно висновок судово-почеркознавчої експертизи від 10 лютого 2016 року, не врахував те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 протягом семи років фактично користувалися наданими послугами з електропостачання та проводили розрахунки за спожиту електричну енергію.

Переглядаючи рішення районного суду, апеляційний суд у порушення вимог ст. 303 ЦПК України на зазначене уваги не звернув.

У силу наданих чинним ЦПК України повноважень апеляційний суд міг усунути допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, проте залишив без змін рішення суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, апостановлена у справі ухвала апеляційного суду в частині задоволення зустрічних позовних вимог - скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» Ріпкинського району електричних мереж задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 25 травня 2016 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

О.В. Кафідова

А.В. Маляренко

І.М. Фаловська