У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») про стягнення коштів, посилаючись на те, що 29 жовтня 2013 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір депозитного вкладу, згідно з яким він передав банку, який знаходиться у м. Сімферополь (філія Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк») 320 000,00 доларів США терміном 366 днів із зобов'язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу. Додаткових угод не укладалось. Після закінчення строку дії договору, він звернувся до банку із заявою про повернення вказаної суми депозитного вкладу, але відповідач відмовляється виконати умови договору, тому позивач просив: стягнути з відповідача на його користь суму банківського вкладу в розмірі 320 000,00 доларів США; відсотки на суму вкладу в розмірі 36 710,00 доларів США за період з 30 жовтня 2013 року по 19 лютого 2015 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Увалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували відкриття депозитного рахунку в банку та знаходження залишку грошових коштів на депозитному рахунку, оскільки суду не надані оригінали договору банківського вкладу та квитанції про внесення грошових коштів.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29 жовтня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 був укладений договір депозитного вкладу, згідно з яким в регіональному відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», яке знаходиться у м. Сімферополі філії Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк», було відкрито рахунок по цьому договору, відповідно до якого ОСОБА_6 передав банку грошові кошти в розмірі 320 000,00 доларів США для їх розміщення на депозитному рахунку банка на термін вкладу - 366 днів по 29 жовтня 2014 року включно на умовах визначених вказаним договором.

23 жовтня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків, однак банк кошти не повернув.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій виходили із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували відкриття депозитного рахунку в банку та знаходження залишку грошових коштів на вказаному рахунку, а надані позивачем ксерокопії договору банківського вкладу та квитанції суттєво відрізняється від наданих позивачем нотаріально посвідчених копій зазначених документів.

Однак суди не звернули уваги на те, що всвоїх запереченнях проти позову ПАТ КБ «Приватбанк» зазначав про те, що виконати вимоги ОСОБА_6 немає можливості, у зв'язку з відсутністю законодавчо визначених особливостей діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах, що існують на теперішній час на території Криму, а також те, що банком було призупинено обслуговування клієнтів та роботу відділень Кримського ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк». Укладення вказаного договору банківського вкладу з ОСОБА_6 банк не оспорює.

Крім того згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Отже, саме відповідач у справі повинен доводити у суді відсутність своєї вини у невиконанні зобов'язання за договором банківського вкладу «Стандарт, 60 міс.», або ж довести факт виконання ним даного зобов'язання.

За таких обставин, суд першої інстанції, вирішуючи даний спір вказаних вимог закону не врахував, та не звернув уваги на те, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України була надана копія договору про банківський вклад від 29 жовтня 2013 року та копія квитанції про внесення коштів на рахунок банку в розмірі 320 000,00 доларів США, а також заява, адресована ПАТ КБ «Приватбанк» 23 жовтня 2014 року 2014 року, в якій він просив повернути суму вкладу та нараховані відсотки на вклад, у зв'язку із закінченням строку дії договору, а відповідачем, в свою чергу, не надано доказів виконання чи невиконання умов вказаного договору.

Оскільки обставини, пов'язані із перевіркою правильності визначення обставин справи та оцінки наданих сторонами доказів, судами з`ясовувались неналежним чином, чим порушено норми процесуального права ( ст. ст. 10, 60, 61, 179 ЦПК України) і таке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі рішення суду першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2015 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова