У Х В А Л А

01 квітня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСТРЯНСЬКОГО В.І.,
суддів:БОБРОВОЇ І.О., СТРАШНОГО М.М.,
при секретарі:ЗІНЬКОВЕЦЬ О.О.,
за участю:представників сторін ОСОБА_5 і ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_7 ОСОБА_6 про ухвалення додаткового рішення за результатами апеляційного перегляду рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 02 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя та визнання особистою власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_8,

в с т а н о в и в:

24 березня 2016 року до апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_7 - ОСОБА_6 про ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі. Заявник посилається на те, що суд, задовольнивши частково вимоги за зустрічним позовом і постановивши рішення від 14 березня 2016 року у цій справі, не вирішив вимоги його довірителя про визнання за ОСОБА_7 права особистої приватної власності щодо 22/25 частин нежилого приміщення-офісного приміщення, загальною площею 46,6 кв.м, тобто частково задовольнивши вимоги ОСОБА_7 суд, на думку заявника, не вказав у якій саме частині його було задоволено. Тому, пославшись на ці обставини та на правило п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України, представник зустрічного позивача ОСОБА_9 просив суд постановити додаткове рішення, яким визнати за ОСОБА_7 право особистої приватної власності на 22/25 частини нежилого приміщення-офісного приміщення, загальною площею 46,6 кв.м, яке розташоване в АДРЕСА_1 і розміщене на земельній ділянці Чернігівської міської ради загальною площею 0,0057 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

У судовому засіданні представник ОСОБА_7 - ОСОБА_9 підтримав заявлені вимоги про ухвалення додаткового рішення, а представник первісного позивача ОСОБА_8 - ОСОБА_5 просила суд відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи заяви, суд вважає, що у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення необхідно відмовити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у зустрічному позові ОСОБА_7, зокрема, посилаючись на те, що ним особисто 17 серпня 2011 року, як покупцем, про що було укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення-офісні приміщення (а.с.261-262 зі зворотами, том 2) було придбано вказане нерухоме майно, просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на нього (а.с.89-92,том 1).

Вирішуючи вимоги за обома позовами, апеляційний суд у мотивувальній частині рішення від 14 березня 2016 року зазначив, що 3/25 частин Приміщення є спільною сумісною власністю ОСОБА_8 і ОСОБА_7, як подружжя, і підлягає поділу між ними, а 22/25 його частин є власністю ОСОБА_7, яка набута за його власні кошти до укладення шлюбу з ОСОБА_8 і, оскільки, ОСОБА_7 є фізичною особою-підприємцем і, зокрема, з видом господарської діяльності - здавання в оренду нерухомого майна, тому спірну частину Приміщення судом було виділено ОСОБА_7, і таким чином Приміщення вцілому, як об"єкт нерухомості, залишилось у власності ОСОБА_7, яку він набув на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення-офісні приміщення від 17 серпня 2011 року, який є чинним. Додаткове ж визнання за ОСОБА_7 права власності на 22/25 його частин в той час, коли особа має право власності на все Приміщення не грунтується на нормах чинного ЦК України і є зайвим. Тому, врахувавши наведене, суд в іншій частині вимог зустрічного позову відмовив.

Крім того, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта станом на 31.03.2016 року, приєднаної до матеріалів справи апеляційним судом, видно, що ОСОБА_7 з 08.09.2011 року, тобто з часу державної реєстрації права власності є власником нежилого приміщення, загальною площею 46,6 кв.м, по АДРЕСА_1 і підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу від 17.08.2011 року за № 2994.

Апеляційний суд вважає, що наведене в сукупності виключає можливість визнання за ОСОБА_7 права особистої приватної власності на 22/25 частин Приміщення та спростовує вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення у даній справі. Тому у вимогах заяви представника ОСОБА_7 - ОСОБА_6 про ухвалення додаткового рішення необхідно відмовити.

Керуючись ст.220 частина 1 пункт 1 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_7 - ОСОБА_6 про ухвалення додаткового рішення - відхилити.

В ухваленні додаткового рішення про визнання за ОСОБА_7 права особистої приватної власності на 22/25 частин нежилого приміщення-офісні приміщення, загальною площею 46,6 кв.м, по АДРЕСА_1, яке розміщене на земельній ділянці Чернігівської міської ради загальною площею 0,0057 га, кадастровий номер НОМЕР_1 відмовити.

Ухвала суду набирає чинності з часу ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: