АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 4» на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року про повернення позовної заяви в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 4» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИЛА:

ТзОВ «Рада 4», звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 4» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - повернуто заявнику на підставі п. 6 ч. 3 ст. 121 ЦПК України. Також повернуто судовий збір сплачений при поданні позовної заяви.

Не погодившись з такою ухвалою суду, представник ТзОВ «Рада 4» подав апеляційну скаргу в якій просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вказував на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Зматеріалів позовної заяви вбачається , що між сторонами існує спір про право, оскільки позивачем нараховані штрафні санкції (сума 3%річних, сума інфляційних втрат та сума пені) . На підтвердження своїх доводів позивач посилається на «Узагальнення практики розгляду цивільних справ за позовами комунальних підприємств до споживачів про стягнення заборгованості за комунальні послуги за період 2013- 2014 років» Апеляційного суду Харківської області та копії постанов ВСУ.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника позивача, яка доводи скарги підтримала, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи заяву, суд виходив з того, що позивач при зверненні до суду з вимогою про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги не долучив до матеріалів позову копій ухвали про відмову в прийнятті заяви про видачу судового наказу або копію ухвали про скасування наказу судом, тобто позивачем не дотримано порядку подання заяви, визначеного ч. 3 ст. 118 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та в повній мірі відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства України виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ провадиться за правилами іншого судочинства. При цьому законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Частиною 3 вказаною статті визначено, що суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 118 ЦПК України, позовна заява щодо вимог, визначених у частині 1 статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Частиною 1 ст. 96 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, у разі якщо, зокрема, заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Крім того, згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», вимоги, за якими може бути виданий судовий наказ, передбачені статтею 96 ЦПК, підлягають судовому захисту виключно у порядку наказного провадження, оскільки частиною третьою статті 118 ЦПК передбачено, що позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Крім того, не допускається одночасне звернення до суду із заявою про видачу судового наказу та пред'явлення позову про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до п. 13 вищевказаної постанови, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

У цьому випадку може бути видано судовий наказ про стягнення не лише суми заборгованості, але й про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Для їх стягнення суду має бути додано документи, що чітко підтверджують їх розрахунок (у тому числі й розрахунок щомісячних нарахувань), при цьому визначений розмір не потребує додаткової оцінки та дослідження у сукупності з іншими доказами.

На думку колегії суддів, встановлення спору про право може мати місце під час прийняття заяви про видачу судового наказу (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК України), а при вирішенні питання про прийняття позовної заяви про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги суд першої інстанції лише перевіряє дотримання вимог ч. 3 ст. 118 ЦПК України.

Тобто, наявність спору про право є підставою для суду першої інстанції відмовити у прийнятті заяви про видачу судового наказу та не перешкоджає ТзОВ «Рада 4» звернутися із зазначеними вимогами в порядку наказного провадження, оскільки вирішення цього питання (про наявність чи відсутність спору про право) віднесено до компетенції саме суду, а не заявника при розгляді заяви про видачу судового наказу.

Доводи скарги про те, що в позовній заяві були заявлені вимоги та додані документи з яких вбачається спір про право, а тому суд зобов'язаний був відкрити провадження є безпідставними, оскільки процесуальним законодавством чітко передбачено, що позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Отже, судом повернуто позовну заяву ТОВ «Рада 4» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з дотриманням норм процесуального права, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.

Згідно до п.1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 4» відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: