Справа № 286/854/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Кулініча Я. В.

з секретарем Корноушенко О. А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод у здійсненні права власності , -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, який уточнила, просить вселити її в житловий будинок по АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні вказаною квартирою. Зазначає, що вона є власником 5/24 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1. Фактично житловий будинок складається з двох квартир. Квартира в якій проживає відповідачка має дві кімнати, коридор, 2 кладові, кухню, ванну та санітарну кімнату. Саме цією житловою площею має право користуватися позивач, як власник частки в розмірі 5/24, відповідачка, яка володіє часткою у розмірі 1/24 та ОСОБА_4, що є власником 1/4 частки, однак постійно проживає в Республіці Білорусь. Відповідач не допускає позивачку до житла, уникає будь-яких переговорів з приводу вселення та користування частиною будинку, двері не відчиняє. Позивач вважає, що у відповідності до ст. 383, 391 ЦК України, вона як власник будинку має право використовувати його для проживання та вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Позивач також вказує про те, що не маючи іншого житла, змушена винаймати квартиру.

Позивач у судовому засіданні свої вимоги підтримала.

Відповідач та її представник у судовому засіданні щодо позову заперечили, вказавши на те, що позивачем не встановлено порядку користування квартирою.

Суд, заслухавши пояснення, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Так, рішенням Овруцького районного суду Житомирської області у справі № 286/3988/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про поділ частини житлового будинку в натурі, встановлено та підтверджено право власності позивача на 5/24 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, відповідача на 1/24 частину вказаного будинку та ОСОБА_4 на 1/4 частину спірного будинку та 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 26-27).

Також судовим рішенням встановлено, що згідно висновку експерта розподіл спірної частини домоволодіння АДРЕСА_1 на три окремі ізольовані квартири відповідно до часток 1/24, 5/24 та 1/4, а також вимог нормативних документів не вбачається можливим.

В будинку проживає відповідач, співвласник - ОСОБА_5, а співвласник ОСОБА_4 проживає в Республіці Білорусь.

Позивач вказує на те, що з боку відповідачки є перешкоджання у користуванні її часткою в будинку.

За загальними правилами власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Враховуючи те, що позивач в спірному будинку не проживає, належних та допустимих доказів про звернення до відповідача з проханням про доступ до житла не надала, суд приходить до висновку про відсутність чинення перешкод їй відповідачем у користуванні даним житлом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Як видно із судового рішення позивач проти отримання грошової компенсації категорично заперечила.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України п. 14 постанови від 22.12.95 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Позов про встановлення порядку користування відособленими приміщеннями сторонами не заявлявся.

Докази про те, що позивач звертався до відповідача та інших співвласників з пропозицією домовитись про порядок користування житлом також відсутні.

З огляду на викладені обставини, суд не вбачає підстав до задоволення позову.

Судові витрати не відшкодовуються, оскільки у позові відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст. 358, 391 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод у здійсненні права власності .

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Овруцький районний суд в апеляційний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Я. В. Кулініч