Ухвала

іменем україни

28 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, поділ будинку та земельної ділянки, які є об'єктом спільної сумісної власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, поділ будинку та земельної ділянки, які є об'єктом спільної сумісної власності.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він з 2002 року по травень 2009 року проживав однією сім'єю та вів спільне господарство з ОСОБА_6 Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2009 року шлюб, укладений між ними 15 квітня 2005 року у м. Лас Вегас штат Невада, Сполучені Штати Америки, розірваний. Під час спільного проживання вони набули майно у вигляді садового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що належить їм на праві спільної сумісної власності. 22 серпня 2014 року йому стало відомо, що його колишня дружина 13 лютого 2010 року подарувала садовий будинок та земельну ділянку відповідачці ОСОБА_5, без його згоди. Оскільки відповідачка відчужила майно проти його волі та не в інтересах сім'ї, він вважав, що має право на збільшення його частки в майні до ѕ частини.

Враховуючи викладене позивач просив визнати причини пропуску строку позовної давності для пред'явлення позову поважними, скасувати договір дарування земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений 13 лютого 2010 року приватним нотаріусом Груєвої О.В., зареєстрований в реєстрі за №92, скасувати договір дарування будинку № 935/935А за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений 13 лютого 2010 року приватним нотаріусом Груєвої О.В., зареєстрований в реєстрі за №95, визнати садовий будинок та земельну ділянку майном, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4, поділити це майно та визнати за позивачем право власності на ѕ частини земельної ділянки та садового будинку, визнати за відповідачкою право власності на ј частини цього майна

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2015 року, у задоволенні ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення у справі та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що ОСОБА_4 спірне майно придбала до реєстрації шлюбу, тому це майно не є спільною сумісною власністю сторін у справі і відповідачка вправі була розпорядитись цим майном на свій розсуд, дійшов обґрунтованого висновку, про те, що законних підстав для визнання договору дарування садового будинку та земельної ділянки недійсним у зв'язку з порушенням правил ч. 3 ст. 65 СК України немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

М.В.Дем'яносов

І.К.Парінова