Справа № 308/7824/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 листопада 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.,

з участю секретаря : Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06 серпня 2015 року за позовною заявою Голови правління Перечинської кредитної спілки Туря - ОСОБА_3 в інтересах Перечинської кредитної спілки Туря до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних злочин, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року представник потерпілого Голова правління Перечинської районної кредитної спілки «Туря» - ОСОБА_3 в інтересах Перечинської районної кредитної спілки «Туря» звернулася з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих злочином.

Позов мотивований тим, що згідно з ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05.09.2014 року по справі №308/8387/14-к, у ході досудового розслідування в кримінальному провадженні за № 0000682 від 04.04.2014 року було встановлено, що на підставі використання ОСОБА_1 завідомо підроблених документів, які підтверджують платоспроможність майбутнього позичальника та поручителів, 19.02.2008 року між Ужгородською філією №1 Перечинської районної кредитної спілка «Тур'я» і позичальником ОСОБА_4 та поручителями ОСОБА_6, ОСОБА_1 був укладений договір кредиту-поруки № 79/1, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав кредитні кошти у розмірі 25000,00 гривень, зі сплатою 45% річних, строком до 18.01.2010 року.

Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_4 порушив свої зобов'язання за договором та заборгованість по вказаному договору кредиту та станом на 23.03.2015 року складає 69249,00 гривень, з них по кредиту 21391,75 грн., по відсотках за користування кредитом 47857,25 грн. Ураховуючи те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1, відповідно до договору, виступили перед спілкою поручителями ОСОБА_4, а тому несуть солідарно з останнім відповідальність перед спілкою за його зобовязаннями.

На підставі наведеного, з урахуванням ст. 1166 ЦК України, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь Перечинської районної кредитної спілки «Туря» збитки у сумі 69249,00 гривень, завдані злочином.

Рішенням Ужгородського міськрайоного суду від 06.08.2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Перечинської районної кредитної спілки «Туря» - 69249, 00 гривень збитків, завданих злочином та на користь держави судовий збір у розмірі 692,49 гривень. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, оскільки таке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що у КС «Туря» відсутній статус потерпілої від кримінального правопорушення, а тому в такої відсутнє право на позов про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник Перечинської районної КС «Туря» зазначає, що оскільки ОСОБА_1 звільнена від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, то саме з неї підлягає стягненню шкода завдана КС «Туря» внаслідок невиконання ОСОБА_7 договору кредиту-поруки. Враховуючи наведене, просить оскаржуване рішення залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні просили задоволити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити оскаржуване рішення без змін.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, хоча повідомлялися про розгляд справи своєчасно та належним чином. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне розглядати скаргу за їх відсутності.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 212 - 214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається, рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає. Та через це підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У силу вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. А звідси, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А ч. 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі, і щодо яких у сторін виникає спір.

Протягом судового розгляду, судом першої інстанції встановлено, що внаслідок того, що завдана КС «Туря» шкода є у причинному звязку з наслідками вчиненого ОСОБА_1 кримінального правопорушення, у вчиненні якого її, на підставі ухвали суду, визнано винною, а тому, саме з неї слід стягнути заборгованість за договором кредиту-поруки №79/1 від 19.02.2008 року. У вимогах щодо солідарного стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шкоди завданої кримінальним правопорушенням відмовлено, оскільки в останніх відсутній спільний злочинний намір із діями, вчиненими ОСОБА_1.

Однак, повність із таким висновком колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Статтею 22 ЦК України регламентовано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування; завдані збитки відшкодовуються в повному обсязі; збитками є реальні збитки та упущена вигода - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Позивач Перечинська районна КС «Туря», вважає себе потерпілим від кримінального правопорушення.

За приписами ст. 1166 ч. 1 ЦК України, на яку як на правову підставу задоволення позовних вимог послався суд першої інстанції, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний звязок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, яка виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний звязок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обовязковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає обєктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Положення указаної норми стосуються виключно деліктного заподіяння шкоди. Деліктне зобовязання - це зобовязання, що виникло внаслідок протиправного та винного заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Воно виникає там, де заподіювач шкоди й потерпілий не перебували між собою у зобовязальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобовязальних правовідносин.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України покладено на відповідача.

Як слідує із матеріалів справи, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 05.09.2014 р., яка 11.09.2014 р. набула законної сили, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 та п. 3 ст. 49 КК України у звязку із закінченням строку давності, а кримінальне провадження, відомості про яке 04.04.2014 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000682, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 358, ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України закрито на підставі ч. 2 ст. 284 КПК України, (а.с. 5-13).

У вказаній ухвалі зазначено, що ОСОБА_1, будучи зареєстрованою як фізична особа-підприємець, виготовила завідомо неправдиві документи, а саме довідку про доходи за вих. №1/21 від 13.02.2008 року на імя ОСОБА_4 про те, що останній дійсно працює ріелтером в агенції нерухомості «Мегаполіс», довідку про доходи за вих. №1/19 від 13.02.2008 року на імя ОСОБА_1 про те, що остання дійсно працює директором в агенції нерухомості «Мегаполіс», довідку про доходи за вих. №1/24 від 13.02.2008 року на імя ОСОБА_6 про те, що остання дійсно працює ріелтером в агенції нерухомості «Мегаполіс», зокрема, внесла у вказані документи завідомо неправдиві відомості про місце роботи, розмір своєї заробітної плати та заробітної плати ОСОБА_8 та ОСОБА_5, виконавши у вказаних довідках підписи в графах «Директор» та завіривши їх своєю печаткою «ПП ОСОБА_1О».

Вищевказані підроблені документи надала представникам кредитної спілки «Туря», на підставі яких 19.02.2008 року між Перечинською кредитною спілкою «Туря», в особі директора Ужгородської філії №1 - ОСОБА_9, позичальником ОСОБА_4 та поручителями ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був укладений договір кредиту-поруки № 79/1.

При цьому, факт заподіяння ОСОБА_1 майнової шкоди (збитків), розмір цієї шкоди (збитків), статус КС «Туря» як потерпілого та/або цивільного позивача вказаною ухвалою не встановлений.

Тобто, відсутній такий елемент цивільно-правової відповідальності як наявність шкоди.

Заявлена позивачем шкода в сумі 69 249,00 гривень випливає з неналежного виконання договору кредиту-поруки № 79/1, який укладений між КС «Туря» і позичальником ОСОБА_8 та поручителями ОСОБА_1 та ОСОБА_5

Згідно карточки платежів по гривневому кредиту за договором №79/1 вбачається, що по вказаному кредиту, ОСОБА_7 сплачено 9550,00 грн., з яких: 3608,25 грн. тіло кредиту та 5941,75 грн. відсотків, (а.с.14).

Даною карточкою також стверджується, що станом на 23.03.2015 року, заборгованість за договором кредиту-поруки №79/1 від 19.02.2008 року, становить 69249,00 гривень, з яких: борг по кредиту 21391,75 гривні та борг за процентами за користування кредитом 47857,25 гривень.

З наведеного слідує, що заборгованість, яка виникла за вказаним договором, є саме кредитною заборгованістю, тобто наслідком договірно-зобовязальних правовідносин, а не майновою шкодою як обєктивним наслідком протиправної поведінки ОСОБА_1 у формі кримінального правопорушення (деліктних правовідносин).

Таким чином, немає і такого елементу цивільно-правової відповідальності як причинний звязок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою.

Аналізуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що висновки суду, щодо стягнення майнової шкоди з ОСОБА_1 в порядку, передбаченому ст.ст. 22, 1166 ЦК України, не відповідають обставинам справи внаслідок неповного зясування та врахування таких судом першої інстанції, а тому, оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про відмову в позові.

Що стосується відмови у задоволенні позовних вимог до відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_5, то в цій частині рішення суду не переглядалося, оскільки останніми, таке не оскаржувалось.

Аналізуючи наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим у частині вимог до ОСОБА_1, а це у відповідності до вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування, та ухвалення в звязку із цим нового рішення про відхилення позовних вимог.

Зважуючи на викладене та керуючись статтями 307, 309, 314, 316, 317 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 06 серпня 2015 року скасувати у частині вимог до ОСОБА_1, ухваливши нове судове рішення.

У задоволенні позову Голови правління Перечинської кредитної спілки Туря - ОСОБА_3 в інтересах Перечинської кредитної спілки Туря до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних злочином, відмовити.

У решті, рішення суду першої інстанції, залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ______________________

Судді : ______________________

______________________