Справа № 202/9218/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2016 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Шишляннікова О.В., представника заявника ОСОБА_1, представника заінтересованої особи ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську скаргу ОСОБА_3 на рішення старшого державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_4 разом із вимогою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (заінтересована особа ОСОБА_5), -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду, заявник зазначає, що 22 жовтня 2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було винесено заочне рішення по цивільній справі № 202/7929/15-ц, яким стягнуто з нього, ОСОБА_3, на користь ОСОБА_5 суму боргу за договором позики в розмірі 70000 євро та три проценти річних у розмірі 3164,38 євро. На підставі вказаного рішення 3 листопада 2015 року судом був виданий виконавчий лист, за яким старшим державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження, винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, про стягнення з боржника виконавчого збору та про розшук майна боржника. Посилаючись на те, що на момент видачі судом виконавчого листа заочне рішення не набрало законної сили, заявник просить визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню; визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_4 про відкриття виконавчого провадження від 05.11.2015 року, про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 05.11.2015 року, про стягнення з боржника виконавчого збору від 13.11.2015 року, про розшук майна боржника від 30.11.2015 року; повернути до суду виконавчий лист по справі № 202/7929/15-ц та закінчити виконавче провадження.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 заявлені у скарзі вимоги підтримав, пояснивши, що про заочне рішення суду відповідач дізнався лише 5 листопада 2015 року, коли ознайомився з матеріалами справи.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти скарги, вважала, що про заочне рішення суду набрало законної сили, а тому підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а також визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця відсутні.

Красногвардійський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав свої письмові заперечення проти скарги, в яких зазначає, що оскаржувані постанови винесені державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України Про виконавче провадження.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню за наступних підстав:

Судом встановлено, що 22 жовтня 2015 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська було винесено заочне рішення по цивільній справі № 202/7929/15-ц, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суму боргу за договором позики в розмірі 70 000 євро, три проценти річних у розмірі 3164,38 євро та судові витрати.

3 листопада 2015 року на підставі вказаного заочного рішення судом був виданий виконавчий лист.

5 листопада 2015 року старшим державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_4 за цим виконавчим листом було відкрито виконавче провадження № 49250934, а також винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Також 13 листопада 2015 року старшим державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_4 у цьому виконавчому провадженні була винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 168700 грн., а 30 листопада 2015 року винесено постанову про розшук майна боржника.

Крім того судом встановлено, що 5 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з заявою про перегляд заочного рішення від 22 жовтня 2015 року, яка на теперішній час судом не розглянута.

Як вбачається з копії заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення, про винесене заочне рішення дізнався 3 листопада 2015 року. Ці доводи заявника жодними доказами не спростовані.

Згідно зі статтею 233 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого цим Кодексом.

Відповідно до статті 223 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Частиною 1 статті 294 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

За змістом частини 4 статті 231 ЦПК України строк на апеляційне оскарження заочного рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до частини 2 статті 228 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

При цьому частиною 1 статті 227 ЦПК України передбачено, що відповідачам, які не з'явилися в судове засідання, направляється рекомендованим листом із повідомленням копія заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення.

Згідно з частиною 2 статті 368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, видається один виконавчий лист.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Частиною 4 цієї ж статті визначено, що у разі якщо виконавчий лист було видано помилково, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Приймаючи до уваги, що на момент видачі судом 3 листопада 2015 року виконавчого листа по справі № 202/7929/15-ц десятиденний строк з дня вручення відповідачу копії заочного рішення не сплив, відповідачем у встановлений строк з моменту отримання копії заочного рішення була подана заява про перегляд заочного рішення, яка прийнята судом до розгляду, але до теперішнього часу не розглянута, суд вважає, що в силу частини 1 статті 223 ЦПК України заочне рішення від 22 жовтня 2015 року не набрало законної сили, оскільки не закінчився строк на його оскарження.

Отже в даному випадку виконавчий лист виданий помилково, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Щодо вимоги ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, про розшук майна боржника, про стягнення з боржника виконавчого збору, то вони задоволенню не підлягають, оскільки зазначені рішення прийняті державним виконавцем у відповідності до вимоги Закону України Про виконавче провадження.

Як визначено частинами 1, 2 статті 25 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 11 даного Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті цього 40 Закону державний виконавець організовує розшук майна боржника, а статтею 57 даного Закону передбачено, що для забезпечення реального виконання рішення застосовується арешт майна боржника, який може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом (стаття 28 Закону «Про виконавче провадження»).

Враховуючи, що виконавчий лист по справі видано судом помилково, в ньому зазначено про набрання рішенням законної сили, суд вважає, що у державного виконавця не було підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження.

За таких обставин вимоги заявника щодо визнання оскаржуваних ним рішень державного виконавця незаконними та їх скасування є необґрунтованими.

Також не можуть бути задоволені судом вимоги ОСОБА_3 про зобов'язання державного виконавця повернути до суду виконавчий лист та закінчити виконавче провадження, оскільки в силу статті 49 Закону України Про виконавче провадження само по собі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є підставою для закінчення державним виконавцем виконавчого провадження та надіслання виконавчого документу до суду або іншого органу (особи), який його видав (п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 49 Закону).

Виходячи з вищенаведеного, вимоги ОСОБА_3 необхідно задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 209-210, 369, 387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати виконавчий лист, виданий 3 листопада 2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі № 202/7929/15-ц таким, що не підлягає виконанню.

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на рішення старшого державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_4 (заінтересована особа ОСОБА_5) відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її оголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. Ю. Марченко