Справа №585/3356/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кондратенко Л. П.
Номер провадження 22-ц/788/279/16 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Дубровної В. В. , Семеній Л. І.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про спростування недостовірної інформації,-

в с т а н о в и л а:

Звертаючись з позовом ОСОБА_3 просив визнати інформацію, зазначену головним бухгалтером Роменської ВК (№56) ОСОБА_4 в довідці від 09.11.2012 року про придбання ним товарів у крамниці установи та неутримання 08.07.2009 року з його особового рахунку 100 грн. недостовірною.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 з 04.05.2005 року відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Роменській ВК (№56).

З картки позивача ОСОБА_3 НОМЕР_2 по обліку руху особистих грошей і операцій по безготівковому розрахунку вбачається, що з нього утримано 06.07.2007 року 18,90 грн., 25.07.2007 року 31,20 грн., 21.08.2008 року 36,26 грн.

Крім того, згідно указаної картки НОМЕР_1 року на ім'я ОСОБА_3 зараховані кошти в розмірі 100 грн., як грошовий переказ №6/0304, 08.07.2009 року зараховані кошти 100 грн., грошовий переказ №3/004, вище мається запис без дати, витрати 100 грн. повернення переказу за 30.04.2009 року (а.с.5,6, 28-30).

З довідки від 09.11.2012 року, виданої засудженому ОСОБА_3, вбачається, що останній у червні 2007 року придбав товар у крамниці установи на суму 18 грн. 90 коп., 25.07.2007 року - на суму 31 грн. 20 коп., 21.08.2008 року - на суму 36 грн. 26 коп. з особового рахунку ці суми були списані. В місячний термін після придбання товарів від засудженого скарги не надходили. Засудженому ОСОБА_3 08.07.2009 року на особовий рахунок зараховано поштовий переказ в сумі 100 грн., утримання в цей день в сумі 100 грн. не проводилась (а.с.7).

З особової картки НОМЕР_3 по обліку руху грошових коштів та операцій по безготівковому рахунку засудженого ОСОБА_3 вбачається, що 30.04.2009 року було зараховано 100 грн. грошового переказу (а.с.27).

Згідно п.2.6 Інструкції про порядок обліку особистих грошей, цінностей і речей спецконтингенту, а також виданого йому речового майна, затвердженої Наказом директора Державного департаменту України з питань виконання покарань від 19.06.1999 року №69 отоварені чеки зберігаються у бухгалтерії в пакетах один місяць, а потім знищуються за актом.

Згідно акту про вилучення для знищення справ, журналів, що не підлягають зберіганню від 24.02.2015 року, оправдовуючі документи за квітень 2009 року знищені (запис за №323 акту (а.с.22-26).

ОСОБА_3 вважає, що вказівка в довідці від 09.11.2012 року про придбання ним товару у крамниці установи та зарахування на його особовий рахунок поштового переказу в сумі 100 грн., а потім його утримання з особового рахунку, є поширенням недостовірної інформації, оскільки в обліковій картці НОМЕР_2 у відповідній графі відсутні його підписи про підтвердження обставин щодо отримання чеків та вказаних послуг чи утримання 100 грн. поштового переказу, дана інформація була доведена не лише йому, а й начальнику установи Фурсі О.Ю., про що свідчить його підпис у довідці, та інспектору канцелярії установи, про що свідчить штемпель та реєстраційний індекс. А тому зазначену інформацію ОСОБА_3 просить визнати недостовірною. Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що інформація викладена в довідці є достовірною, остання не була доведена до відома сторонніх осіб, тобто не є поширеною, зміст інформації викладений у довідці не відповідає поняттю інформації у розумінні ст. 11 Закону України «Про інформацію». Проте з даними висновками суду колегія суддів погодитись не може.

Відповідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та/або членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Зі змісту ст.ст.277, 280 ЦК України вбачається, що, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації, особою, яка її поширила. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Як вбачається зі змісту довідки від 09.11.2012 року про придбання засудженим ОСОБА_3 товарів у крамниці установи та рух коштів по його особовому рахунку, остання видана Роменською ВК (№56) та містить підписи начальника колонії Фурса О.Ю. та головного бухгалтера ОСОБА_4 Тобто, поширювачем інформації відповідно до вимог ст. 277 ЦК України є Роменська ВК (№56).

Отже, з огляду на викладене вище фізична особа ОСОБА_4 не є належним відповідачем в даному спорі, будь-яких прав ОСОБА_3, як фізична особа і громадянин не порушував, оскільки він діяв від імені Роменської ВК (№56), як головний бухгалтер юридичної особи, яка і має бути відповідачем в даній справі.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», обов'язковою підставою для задоволення позову даної категорії є факт поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Статті 270, 271 ЦК України передбачають, що відповідно до Конституції України, фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне життя і здоров'я, дозвілля, право на свободу та особисту недоторканість, право на недоторканість особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності і честі. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншими законами, не є вичерпним. Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Проте, інформація викладена в довідці стосується саме майнових прав ОСОБА_3, так як останній намагається повернути грошові кошти незаконно утримані, на його думку, співробітниками установи і не свідчить про порушення особистих немайнових прав останнього.

Тому колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими, задоволенню не підлягають. У зв'язку з цим рішення суду згідно вимог ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На стадії відкриття апеляційного провадження на підставі ч.ч. 1,3 ст. 82 ЦПК України ОСОБА_3, за його клопотанням, відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення в даній справі, який на даний час він не сплатив.

Проте, зважаючи на майновий стан ОСОБА_3, який перебуває в місцях позбавлення волі довічно, заробітку не має (а.с.61), колегія суддів вважає за необхідне звільнити його від сплати судового збору за апеляційний розгляд та віднести його на рахунок держави згідно вимог ст. 82 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 82, 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 грудня 2015 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про спростування недостовірної інформації відмовити за необґрунтованістю.

Звільнити ОСОБА_3 від сплати судового збору за апеляційний розгляд та віднести його на рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -