Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.09.2016 Справа №607/1153/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Грицай К.М.

за участю секретарів Григорусь О.М., Матвійчук В.В., Сагайдак М.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», ОСОБА_3, треті особи, які не заявляли самостійних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», ОСОБА_3, треті особи, які не заявляли самостійних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 13.09.2011 року він побачив рекламу про продаж автомобілів у розстрочку та звернувся до продавця-консультанта юридичної особи ТОВ «Авто Просто» з проханням пояснити умови та механізм придбання автомобілів. Серед іншого продавець пояснила, що «ОСОБА_6 просто» розробило спеціальну систему придбання автомобілів в групах, відповідно до умов якої кредитування відбувається за рахунок коштів самих учасників групи, у звязку з чим на суму розстрочки платежу не будуть нараховуватись проценти, а в якості платежу за послуги на рахунок «Авто Просто» потрібно буде щомісяця оплачувати суму в розмірі 0,5% від суми неоплаченої частини вартості автомобіля за адміністрування коштів такої групи та розподіл автомобілів. Продавець відмовила йому у наданні можливості ознайомитись із текстом бланків угоди та додатків. Також продавець повідомила, що для придбання автомобіля марки «KIA RIO» вартістю 104800 грн. у розстрочку, йому необхідно було сплатити вступний внесок у розмірі 3 % від вартості автомобіля, тобто 3772,80 грн., який він вважав завдатком, та підписати угоду з ТОВ «Авто Просто», після чого на протязі 3-4 днів йому мало надійти повідомлення, коли і де він зможе отримати свій автомобіль. Він запитав продавця про те, чи можна одразу оплатити більшу суму коштів за придбання автомобіля, щоб згодом оплачувати меншу суму за послуги товариства та чим швидше оплатити автомобіль та стати його повноцінним власником, оскільки в свідоцтві про реєстрацію придбаного в розстрочку автомобіля робиться позначка «відчуження заборонено», на що отримав ствердну відповідь. Отримавши його пропозицію на укладення правочину щодо придбання автомобіля КІА Ріо вартістю 104800 грн. у розстрочку, консультант видала йому рахунки на сплату суми вступного внеску у розмірі 3772,80 грн. та рахунок на визначено на його розсуд суми у розмірі 61239,75 грн., 13.09.2011 року позивачем було сплачено на рахунок ТОВ «Авто Просто» 61239,75 грн. (сума сплати на власний розсуд відповідно до його фінансової спроможності) та 3772,80 грн. (обовязкова для всіх учасників групи сума вступного внеску) та продавець-консультант ОСОБА_3 надала йому на підпис бланки угоди та додатків до неї, які він підписав, не читаючи їх змісту, оскільки продавець запевнила його, що це ті самі бланки, з якими він знайомився до сплати ним коштів. Підставою для сплати вказаних сум грошових коштів була угода № 370700. Лише після того, коли ТОВ «Авто Просто» подало до суду позов про стягнення з нього нібито заборгованих коштів за отримання на підставі укладеного договору від 13.09.2011 року автомобіль, йому стало відомо, що в рахунках які він оплатив до підписання угоди, зазначено угоду № 370700, а підписав він угоду № 370691. Так, перед сплатою коштів на рахунок «Авто Просто» та підписання з ним угоди, продавець-консультант ОСОБА_3 прийняла його пропозицію щодо укладання правочину про придбання автомобіля на умовах договору купівлі-продажу товарів в розстрочку, натомість надала йому на підпис договір про адміністрування коштів для придбання товарів у групах, між яким існують суттєві відмінності, зокрема, і щодо суми витрат грошових коштів покупцем автомобіля. Як вбачається з розрахунку платежів ОСОБА_1 за угодою № 370691, здійсненого представником ТОВ «Авто Просто» за довіреністю ОСОБА_7, ним сплачено 13.09.2011 року кошти у сумі 61239,75 грн. відповідачем зараховано не за умовами насправді укладеного між сторонами 13.09.2011 року договору про придбання автомобіля у розстрочку, а за умовами угоди про придбання автомобіля у групі системи ОСОБА_6 так, за якою у ОСОБА_1 виникає обовязок сплачувати кошти у значно більшому розмірі, що свідчить про порушення його прав та законних інтересів. Тому просить суд визнати угоду № 370691 від 13.09.2011 року, укладену між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 удаваним правочином. Визнати, що відносини, які виникли між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» регулюються «Правила торгівлі у розстрочку фізичним особам», затвердженими постановою КМУ від 30.03.2011 року № 383, щодо правочину договору купівлі-продажу у розстрочку легкового автомобіля KIA RIO вартістю 104800 грн., із сплатою першого внеску у розмірі 61239 грн., який ними вчинено насправді.

Представники позивача ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 в судове засідання не зявились, однак подали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримують з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ТОВ «Авто Просто» та залучена до участі у справі у якості співвідповідача ОСОБА_3 у судове засідання не зявились із невідомих суду на те причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не зявились з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав:

01.07.2011 року ТОВ «Авто Просто» в особі голови правління ОСОБА_11 було видано довіреність ОСОБА_3, якою уповноважила підписувати угоди, предметом яких є надання послуг з придбання автомобіля через систему «АвтоТак» з клієнтами, що в цьому зацікавлені.

13.09.2011 року між ТОВ «Авто Просто», в особі продавця-консультанта ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено угоду № 370691. Згідно вказаної угоди, предметом цієї угоди є надання учаснику послуг системи «Авто Так», спрямованих на придбання автомобіля, угода укладається шляхом підписання сторонами угоди, додатку № 1 та додатку № 2, які є невідємними частинами угоди. ТОВ «Авто Просто» гарантує надання учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання учасником всіх зобовязань, передбачених угодою.

Статтею 5 Угоди передбачено, що учасник зобов'язується виконувати зобов'язання, передбачені Угодою, в порядку та строки, визначені Угодою включаючи, але не обмежуючись: сплатити плату за послуги, пов'язані зі вступом до Системи при укладанні Угоди; сплатити плату за послуги, пов'язані з видачею автомобіля за Системою при наданні такого права; щомісячно сплачувати повні внески; сплачувати внески зі страхування автомобіля після отримання автомобіля; отримати автомобіль за умови виконання зобов'язань, встановлених Угодою; підписати відповідний двосторонній акт, що свідчить про виконання зобов'язань за Угодою; за вимогою ОСОБА_6 надавати копії квитанцій про оплату внесків за Угодою.

Статтею 10 Угоди передбачено, що підписання Угоди та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди та додатків до неї.

Вказана Угода та додатки до нею були надані позивачу ОСОБА_1 під час укладення даного правочину, що на заперечувалось представником позивача.

Згідно додатку № 1 до угоди № 370691, ціна автомобіля марки «KIA RIO» становить 104800,00 грн., плата за послуги, повязані зі вступом до системи становить 3772,80 грн.

Додатком № 2 до Угоди № 370691 визначено Правила функціонування системи придбання в група АвтоТак: учасник уповноважує ОСОБА_6 просто на організацію та адміністрування системи АвтоТак. Система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можливо придбати за рахунок Чистого Фонду групи. ОСОБА_9, який сплатив повну вартість автомобіля та виконав усі зобов'язання щодо сплати внесків в оплату послуг та страхових платежів, буде надано право на отримання автомобіля на найближчому Асигнаційному акті, який буде проводитись у місяці, наступному за місяцем, в якому учасник повністю виконав усі зобов'язання за угодою. Такий учасник користується пріоритетом в отриманні автомобіля перед іншими учасниками в групі.

Згідно з п. 13.8 ст. 13 додатку № 2 до Угоди учаснику надається 7 днів для того, щоб він міг детально ознайомитись із Угодою та прийняти її чи відмовитись від участі в системі «Авто Так». При цьому в разі розірвання Угоди протягом семи днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, внесених ним на рахунок ТОВ «Авто Просто», для чого необхідно письмово повідомити ТОВ «Авто Просто» про розірвання угоди.

Відповідно до довідки ТОВ «Авто Просто» від 25.07.2014 року, група учасників системи ОСОБА_6 так № 1143 сформована 06.10.2011 року у кількості 240 осіб. Угоду № 370691 від 13.09.2011 року було включено до групи № 1143 та надано порядковий номер 28.

Крім того, сторонами 28.10.2011 року підписаний додаток № 3 до угоди від 13.09.2016 року, відповідно до якого загальна сума грошових зобовязань учасника станом на день підписання додатку за угодою № 370691 від 13.09.2011 року становить 188430,36 грн.

В силу ч. 3 ст. 61 КУпАП, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 25.02.2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_12 «Авто Просто» - задоволено частково. Вирішено рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.12.2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_12 «Авто Просто» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задовольнити частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_12 «Авто Просто» 89051,94 грн. та 890,51 судового збору. В позові ОСОБА_12 «Авто Просто» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості відмовлено.

Так, даним рішенням було встановлено, що у відповідності до асигнаційного акту від 28.11.2011 року ОСОБА_1 було надано право на отримання автомобіля.

02.11.2011 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «АВТО ПРОСТО» із заявою про надання йому іншої марки автомобіля ніж та, що вказана в додатку до Угоди, а саме марки «Шевролет авео», В4ММ554, а 04.11.2011 року ним було сплачено різницю поточної вартості між цінами автомобілів марки «Кіа Ріо» та «Шевролет авео» та 08.12.2011 року на імя ОСОБА_1 було зареєстровано транспортний засіб марки «Шевролет авео» згідно свідоцтва про реєстрацію САК 207806.

Протягом вересня 2011 року-травня 2012 року сплачував щомісячні внески, однак з червня 2012 року припинив їх сплату.

За розрахунком ОСОБА_12 «АВТО ПРОСТО», всього за угодою ОСОБА_1 сплачено 113176,06 грн., що складає 55,5669% зі 100 %. Чистих внесків сплачено на суму 59025,38 грн. та 65 внесків зі 120 в оплати послуг. Розмір боргу станом на серпень 2013 року складає 44,4331% (100 % -55,5669% = 44,4331%) від ціни автомобіля, актуальної у грудні 2012 року, та 55 (120-65 = 55) внесків в оплату послуг.

У відповідності до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст.526, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. У разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно квитанцій від 13.09.2011 року ОСОБА_1 оплачено на рахунок ТОВ «Авто Просто» за угодою № 370700 «АвтоТак» вступні внески у сумі 3772,80 та 61239,75 грн.

Доводи представника позивача щодо того, що йому консультантом було надано квитанції на сплату коштів в сумі 3772,80 та 61239,75 грн. за договором №370700, що свідчить про удаваність угоди № 370691 суд не бере до уваги, оскільки представником відповідача не заперечувалось та судом встановлено, що вказані кошти були прийняті ОСОБА_12 «АВТО ПРОСТО» в рахунок сплати внесків за договором № 370691 від 13.09.2016 року.

Таким чином, судом встановлено, що позивач протягом не звертався до відповідача з вимогою про розірвання угоди, вчиняв дії, спрямовані на виконання угоди у відповідності до її умов, здійснював платежі на виконання даної угоди, чим підтверджується той факт, що він зрозумів зміст угоди та згодився з усіма умовами даної Угоди. Крім того, відповідачем ОСОБА_12 «АВТО ПРОСТО» було виконано умови укладеної із ОСОБА_1 вищезазначеної угоди та надано автомобіль «Шевролет авео».

Тому суд не вбачає, що між сторонами виникли інші права і обовязки, ніж ті, які були передбачені умовами угоди.

В межах даної справи позивачем заявлені вимоги про визнання удаваним договору, предметом якого є надання позивачу послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля у зв'язку з цим визнання укладеним між позивачем та відповідачем договору купівлі товарів у розстрочку, що прихований договором позики.

Так, частиною 1 статті 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 694 ЦК України передбачено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Також статтею 695 ЦК України визначено, що істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів.

Статті 10, 11 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В силу вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з вимогами ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до вимог ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. У разі встановлення факту неправомірності насправді вчиненого правочину удаваний правочин може бути визнаний недійсним на підставі вимог ч. 1 ст. 215 ЦК, адже в ньому зовнішнє волевиявлення сторін не збігається з їх внутрішньою волею.

При укладенні удаваного правочину сторони мають намір своїми діями досягнути такого правового результату, який не є за законом наслідком даного волевиявлення, а намагаються досягнути іншого правового результату, про який вони фактично домовились.

Тобто, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину, удаваний правочин може бути вчинено його сторонами для приховування іншого правочину між цими ж сторонами. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на настання інших цивільно-правових наслідків, ніж ті, що передбачені правочином.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (ст. 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені ст. 216 ЦК України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-133цс12 постанова СВУ від 14 листопада 2012 року оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування та з'ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме.

В силу приписів ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 4) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

ОСОБА_6, позивачем не доведено, а судом не здобуто доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір укладений 13.09.2011р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 «АВТО ПРОСТО» вчинено сторонами для приховання іншого правочину.

Так, жодних доказів на підтвердження доводів позивача про те, що перед сплатою коштів на рахунок «АВТО ПРОСТО» та підписання 13.09.2011 року угоди № 370691 між ТОВ «АВТО ПРОСТО» в особі відповідача продавця-консультанта ОСОБА_3 та ОСОБА_1, продавець-консультант ОСОБА_12 «АВТО ПРОСТО» ОСОБА_3 прийняла його пропозицію щодо укладання правочину про придбання автомобіля на умовах договору купівлі-продажу товарів в розстрочку позивачем не подано, а судом не здобуто.

Також, доводи позивача, що зазначений договір є договором купівлі-продажу у розстрочку легкового автомобіля є безпідставними, оскільки в судовому засіданні не доведено спрямованість волі ОСОБА_12 «АВТО ПРОСТО» у оспорюваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином відповідно до умов договору та не доведено відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин, настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені правочином, який просить позивачу визнати удаваним.

Сам факт того, що позивач вважав, що він укладає угоду про придбання автомобіля як він вказує «у розстрочку» без доведення спрямованості волі двох сторін правочину на укладення договору, який має ознаки договору купівлі-продажу товару у кредит із розстроченням платежу, не є підставою для визнання правочину удаваним.

З огляду на те, що в судовому засіданні не було доведено, що сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_12 «АВТО ПРОСТО» вчинено договір купівлі-продажу товару із розстроченням платежу, тому суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про визнання відносин, які виникли 13.09.2011 року між сторонами, такими, що регулюються «Правилами торгівлі у розстрочку фізичним особам», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2011 року № 383 щодо правочину договору купівлі-продажу в розстрочку легкового автомобіля «Кіа Ріо», вартістю 104800 грн. із сплатою першого внеску в розмірі 61239,75 грн., який ним вчинений насправді.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Також, суд не приймає до уваги доводи представників позивача про те, що відповідач ОСОБА_3 не мала повноважень та укладення договору з позивачем від імені ОСОБА_12 «АВТО ПРОСТО» оскільки в судовому засіданні встановлено, що консультанта ОСОБА_3 згідно довіреності від 01.07.2011 року, виданої головою правління ОСОБА_12 «АВТО ПРОСТО» ОСОБА_13, було уповноважено підписувати угоди, предметом яких є надання послуг з придбання автомобіля через систему «Авто Так» з клієнтами, що в цьому зацікавлені, та дана довіреність була дійсна на час укладення оспорюваної угоди, та не враховує доводи, що відповідач ОСОБА_3 не мала відповідних знань для надання позивачу інформації про послугу при укладенні оспорюваного договору, оскільки зазначені обставини не доведені в ході судового розгляду та не мають правового значення для вирішення справи про визнання спірного договору удаваним.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 10, 11, 57, 58, 60, 61, 213, 215, 218, 294 ЦПК України, ст.ст. 202, 203, 204, 215, 235, 655,694, 695 ЦК України, п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 5 листопада 2009 року, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», ОСОБА_3, треті особи, які не заявляли самостійних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання угоди № 370691 від 13.09.2011 року, укладеної між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» та ОСОБА_1, предметом якої є надання ОСОБА_1 послуг системи ОСОБА_14, спрямованих на придбання автомобіля, разом із додатками до неї удаваним правочином та визнання, що відносини, які виникли між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО ПРОСТО», регулюються «Правила торгівлі у розстрочку фізичним особам», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2011 року № 383, щодо правочину договору купівлі-продажу у розстрочку легкового автомобіля KIA RIO вартістю 104800 грн., із сплатою першого внеску у розмірі 61239 грн., який ними вчинено насправді відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий підпис ОСОБА_15