УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кадєтової О.В., Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - виконавчий комітет Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, просив визнати його батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що із серпня 2008 року по жовтень 2008 року він перебував у близьких інтимних стосунках із ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 народила сина ОСОБА_8, батьком якого у свідоцтві про народження записано ОСОБА_9 зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Його стосунки з ОСОБА_7 почали погіршуватись ще до того, як стало відомо про її вагітність, що у сукупності з великою відстанню між місцями їх проживання стало причиною розриву відносин приблизно за півроку до народження дитини.

Після народження сина мати відповідача та особисто відповідач сповістила його родичів про народження дитини від нього, проте складні відносини з ОСОБА_7 та його важкий майновий стан стали причиною того, що перший рік життя свого сина він бачив тільки на фото, які остання йому періодично надсилала.

У нього з'явилась можливість відвідати сина на його перший День народження, проте відповідач повідомила, що знайшла нового батька для їх сина, а потім змінила телефон та місце свого проживання з дитиною.

І з червня 2011 року по жовтень 2014 року він періодично спілкувався з відповідачем, але згодом це спілкування припинилось із незалежних від нього причин.

Він виконує обов'язки батька щодо матеріального забезпечення сина, купує одяг, взуття, книжки, іграшки та надає грошові кошти на його утримання, але не має жодних прав щодо спілкування з ним.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказані судові рішення у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За відсутності такої заяви, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України (ч. ч. 1, 2 ст. 128 СК України).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що надані позивачем докази (роздруківки листування в інтернеті, відеозаписи та фотоматеріали, копії платіжних доручень про перерахування грошових коштів у розмірі 200 грн та 150 грн) із урахуванням його відмови від проведення судової генетичної експертизи, не дають підстав дійти висновку про те, що позивач є батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Такі висновки судів відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Доводи касаційної скарги про те, що суди неналежним чином оцінили надані ним докази зводяться до переоцінки доказів у справі, що не входить до повноважень суду касаційної інстанції відповідно до ст. 335 ЦПК України.

Посилання заявника на те, що він не заявляв клопотання про призначення судової генетичної експертизи у зв'язку з проживанням відповідача з дитиною на тимчасово окупованій території АР Крим, пропонував оплатити приїзд відповідача, не є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень, оскільки суди дали належну оцінку наданим позивача доказам, у тому числі й показанням матері відповідача - ОСОБА_10, та обґрунтовано відмовили в позові у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко