РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/17329/15-ц

Провадження № 2/638/906/16

12.02.2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.

при секретарі Шептуха В.М.

з участю судового розпорядника ОСОБА_1

з участю представника позивача ОСОБА_2

з участю відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Асоціації власників квартир «Культури-3» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок розповсюдження інформації, яка принижує честь і гідність та приводить до підриву ділової репутації,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до Асоціації власників квартир «Культури-3» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок розповсюдження інформації, яка принижує честь і гідність та приводить до підриву ділової репутації. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.04.2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10.06.2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 до Асоціації власників квартир «Культури-3» були задоволені частково: визнано недостовірною та такою, що принижує честь і гідність та приводить до підриву ділової репутації інформацію, зазначену в листі Асоціації власників квартир «Культури-3» вих. №21-14 від 05.11.2014 року про те, що ОСОБА_4 «всадив в наружну стіну біля салону свій бігборд і теж ані копійки не платить». Вищезазначеним рішенням Асоціацію власників квартир «Культури-3», 1, було зобовязано спростувати інформацію, зазначену в листі Асоціації власників квартир «Культури-3» вих. №21-14 від 05.11.2014 року про те, що ОСОБА_4 «всадив в наружну стіну біля салону свій бігборд і теж ані копійки не платить» та відкликати лист Асоціації власників квартир «Культури-3» вих. №21-14 від 05.11.2014 року шляхом надіслання на адресу Харківського міського голови із зазначенням того, що інформація, викладена в цьому листі в частині того, що ОСОБА_4 «всадив в наружну стіну біля салону свій бігборд і теж ані копійки не платить» не відповідає дійсності. Асоціація власників квартир «Культури-3» не виконала покладені на неї зобовязання, лист не відкликала. Неправдива інформація, яка була зазначена у листі відповідача, підірвала його ділову репутацію, негативно вплинула на службові відношення між керівництвом міста та позивачем, негативно вплинула на рівень довіри до позивача, а також призвела до моральних страждань позивача, оскільки змінився його життєвий уклад, і він був змушений тривалий час захищати свою честь, гідність та ділову репутацію в судових інстанціях, виправдовуватися перед керівництво міста, колегами. Вважає, що відповідач надсилав лист саме з метою зашкодити репутації позивача, оскільки вирішення питань, які були порушені в зазначеному листі, жодним чином не відносяться до компетенції Харківського міського голови. Просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000 грн. та судові витрати.

Представник відповідача, не погоджуючись із позовом, надав до суду заперечення, в яких зазначив, щона виконання рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.04.2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10.06.2015 року, листом від 30.11.2015 року №30-15, поданим до канцелярії Харківської міської ради, спростувало вищевказану інформацію. Крім того, працівники АВК «Культури-3», а саме: майстер поточного ремонту ОСОБА_5 та прибиральниця ОСОБА_6, які звертались до Харківського міського голови з вищевказаним коментарем, також подали лист про визнання недійсною інформації про те, що ОСОБА_4 «всадив в наружну стіну біля салону свій бігборд і теж ані копійки не платить». Копії вищезазначених листів також були надіслані на адресу позивача. Постановою державного виконавця Дзержинського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_7 від 07.12.2015 року про закінчення виконавчого провадження №49163333 також підтверджується, що вищевказане рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.04.2015 року у справі №638/21045/14-ц виконано АВК «Культури-3» в повному обсязі. Також вважає, що Харківська міська рада в особі Харківського міського голови не мала жодних претензій до позивача відносно інформації, вказаної у листі АВК «Культури-3» від 05.11.2014 року №21-14, оскільки у відповіді Харківської міської ради від 11.12.2014 року за №Ко-1-21553/1-14-08-39 повідомила, що правовідносини між фізичною особою ОСОБА_4 та АВК «Культури-3» не повязані з діяльністю КП «Міський інформаційний центр», у звязку з чим було визнано недоцільним винесення питань, вказаних у листі, на особистий прийом міського голови. Також просить звернути увагу на те, що звертаючись з вказаним листом до Харківського міського голови, АВК «Культури-3» не мала на меті зашкодити діловій репутації ОСОБА_4, як керівника КП «Міський інформаційний центр», а звернулась виключно в порядку статті 40 Конституції України як балансоутримувач житлового будинку, власником якого є територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню.

Суд, дослідивши доводи представника позивача та представника відповідача, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.04.2015 року (справа №638/21045/14-ц, 2/638/828/15) позовні вимоги ОСОБА_4 до Асоціації власників квартир «Культури-3» були задоволені частково: визнано недостовірною та такою, що принижує честь і гідність та приводить до підриву ділової репутації інформацію, зазначену в листі Асоціації власників квартир «Культури-3» вих. №21-14 від 05.11.2014 року про те, що ОСОБА_4 «всадив в наружну стіну біля салону свій бігборд і теж ані копійки не платить»; зобов'язано Асоціацію власників квартир «Культура-3» код ЄРПОУ 233332851 спростувати інформацію, зазначену в листі Асоціації власників квартир «Культура-3» вих. № 21-14 від 05.11.2014 року про те, що ОСОБА_4 «всадив в наружну стіну біля салону свій бігборд і теж ані копійки не платить» та відкликати лист Асоціації власників квартир «Культура-3» вих. №21-14 від 05.11.2014 року шляхом надіслання на адресу Харківського міського голови листа із зазначенням того, що інформація викладена в цьому листі в частині того, що ОСОБА_4 «всадив в наружну стіну біля салону свій бігборд і теж ані копійки не платить» не відповідає дійсності; стягнути з Асоціації власників квартир «Культура-3», код ЄРПОУ 233332851, на користь ОСОБА_4 244 грн. судового збору (а.с.7-11).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10.06.2015 року, апеляційні скарги ОСОБА_4 та Асоціації власників квартир «Культура-3» відхилені, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.04.2015 року залишено без змін (а.с.12-20).

Відповідно до статті 319 ЦПК України, рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Як визначено у частині 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом взято до уваги той факт, що на виконання рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.04.2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10.06.2015 року, листом від 30.11.2015 року №30-15, поданим до канцелярії Харківської міської ради 30.11.2015 року, Асоціацією власників квартир «Культура-3» спростовано вищевказану інформацію (а.с.42).

Також суд приймає до уваги те, що працівники АВК «Культури-3», а саме: майстер поточного ремонту ОСОБА_5 та прибиральниця ОСОБА_6, які звертались до Харківського міського голови з вищевказаним коментарем, також подали лист про визнання недійсною інформації про те, що ОСОБА_4 «всадив в наружну стіну біля салону свій бігборд і теж ані копійки не платить» (а. с.43).

Копії вищезазначених листів також були надіслані на адресу позивача (а.с.44).

Постановою державного виконавця Дзержинського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_7 від 07.12.2015 року про закінчення виконавчого провадження №49163333 також підтверджується, що вищевказане рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.04.2015 року у справі №638/21045/14-ц в частині стягнення судового збору у розмірі 244, 00 грн. АВК «Культури-3» виконано (а.с.58).

Доказ, на який посилається відповідач, а саме відповідь Харківської міської ради від 11.12.2014 року за №Ко-1-21553/1-14-08-39 про те, що правовідносини між фізичною особою ОСОБА_4 та АВК «Культури-3» відносно оплати за послуги по утриманню будинку та прибудинкової території не повязані з діяльністю КП «Міський інформаційний центр», суд до уваги не бере, оскільки він ні спростовує, ні підтверджує той факт, що діями Асоціації власників квартир «Культури-3», а саме - поширенням недостовірної та такої, що принижує честь і гідність та приводить до підриву ділової репутації інформації, було чи не було завдано моральної шкоди позивачу та це беззаперечно не підтверджує, що у Харківської міської ради в особі Харківського міського голови немає жодних претензій до позивача відносно інформації, вказаної у листі АВК «Культури-3» від 05.11.2014 року №21-14 (а.с.41).

У відповідності із частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 статті 1167 ЦК України.

Відповідно до пункту 27 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1, способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності.

Суд враховує розяснення, надані Верховним судом України, а саме те, що відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно, якщо, наприклад, редакція засобу масової інформації добровільно опублікувала спростування, яке задовольняє позивача. Ця обставина повинна враховуватися судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди.

За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Як розяснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4,під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Відповідно до пункту 11 вищенаведеної постанови, на відповідача може бути покладено обов'язок по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди, не тільки тоді, коли суд задовольнив вимоги позивача про спростування поширених відомостей, а й тоді, коли відповідач спростував їх добровільно.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд визнає факт заподіяння моральної шкоди позивачу діями відповідача, а саме - поширенням недостовірної та такої, що принижує честь і гідність та приводить до підриву ділової репутації інформації, проте враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 гривень завищеними, їх розмір не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. Так, позивачеві були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, проте інших доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті, тощо) до суду не надано, а тому керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, а саме - стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1 (однієї) тисячі грн.

Одночасно суд наголошує, що доводи відповідача щодо відсутності моральних страждань позивача спростовуються наступним.

У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Як визначено у Рішенні Європейського суду з прав людини «Справа Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого королівства» (Case of Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. the United Kingdom, 28 May 1985), з огляду на її природу, моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення.

У відповідності із частиною 1 статті 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_4 до Асоціації власників квартир «Культури-3» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок розповсюдження інформації, яка принижує честь і гідність та приводить до підриву ділової репутації підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. 23, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до Асоціації власників квартир «Культури-3» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок розповсюдження інформації, яка принижує честь і гідність та приводить до підриву ділової репутації задовольнити частково.

Стягнути з Асоціації власників квартир «Культури-3», 1 на користь ОСОБА_4, ІН НОМЕР_1, моральну шкоду у розмірі 1000 (одну тисячу) грн.

Стягнути з Асоціації власників квартир «Культури-3», 1 на користь ОСОБА_4, ІН НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: