Провадження № 2/522/3173/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Нікітіної С.Й.,

при секретарі - Віноградовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просив визнати його батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобовязати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції внести відповідні зміни до актового запису № 2107 від 20.12.2007 року про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, виключивши відомості про ОСОБА_2 як батька дитини, включивши відомості про ОСОБА_1 як батька дитини, змінити прізвище дитини з «Михайлевський» на «Поляков» та по-батькові дитини з «Русланович» на «Олександрович», стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 13319 грн. 60 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на те, що з 2005 року до лютого місяця 2007 року роках він зустрічався та підтримував тісні, в тому числі і інтимні, відносини з третьою особою ОСОБА_3, але жили вони окремо та спільне господарство не вели. Від даних відносин ОСОБА_3 народила дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є він. Однак на момент народження дитини ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з Відповідачем ОСОБА_2, якого й було записано батьком дитини. В 2014 році, випадково зустрівши третю особу з дитиною, він побачив, що дитина схожа на нього. Він зробив генетичне дослідження, відповідно до якого вірогідність його біологічного батьківства відносно дитини ОСОБА_4 складає 99,99999 %.

В судовому засіданні представник Позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та додатково пояснив суду, що Позивач є біологічним батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, достеменно йому стало про це відомо після отримання результатів експертного дослідження, тобто в червні 2014 року, після чого він звернувся до суду з вказаним позовом.

Третя особа ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала та пояснила суду, що вона дійсно до лютого 2007 року мала інтимні стосунки з Позивачем. Позивач на той момент був одружений та полишати сімю не збирався. Також з початку 2007 року вона мала інтимні стосунки з Відповідачем ОСОБА_2 Після того, як вона дізналась про свою вагітність, вона повідомила про це ОСОБА_2, який запропонував їй жити разом та одружитися. 09 листопада 2007 року вони з відповідачем одружилися, а 12 листопада в неї народився син. В подальшому, 09 грудня 2009 року шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано. В 2014 році в червні місяці вона випадково зустріла на вулиці Позивача, який помітив схожість між собою та дитиною та запропонував їй зробити генетичну експертизу для встановлення батьківства. Вона погодилася. Експертне дослідження встановило, що вірогідність біологічного батьківства Позивача відносно дитини ОСОБА_4 складає 99,99999 %. В подальшому третя особа змінила свої покази та пояснила, що після народження дитини вона неодноразово спілкувалася з Позивачем, мала з ним дружні стосунки, здійснювала юридичне обслуговування його бізнесу. Відповідач незадовільно ставився до сина, він через деякий час після розірвання шлюбу перестав допомагати їй матеріально, не сплачує аліменти на дитину. В подальшому третя особа пояснила суду, що Відповідач знав, що він не є батьком дитини, але так як у нього не може бути своїх дітей, він погодився з нею одружитися та визнати дитину як свого сина.

Представник Відповідача позовні вимоги не визнала та пояснила суду, що Позивачем пропущений річний строк звернення до суду, на підставі чого просила суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Представник Відповідача - відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність.

Допитаний в якості свідка Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та пояснив суду, що він познайомився з третьою особою в грудні 2006 року, коли звернувся до неї як до юриста. З січня 2007 року в них розпочався роман, а наприкінці лютого вона сказала йому, що вагітна. Він запропонував їй жити разом та одружитися. Він вважав, що дитина, яку народила третя особа, від нього, він до цього часу вважає ОСОБА_4 своїм сином. В подальшому відносини між ним та третьою особою погіршилися та в 2009 році вони розлучилися, але він продовжував спілкуватися з дитиною та матеріально допомагати. За весь період вагітності і після пологів третя особа ніколи не казала, що в дитини інший біологічний батько. До розірвання шлюбу він неодноразово приїздив з дитиною до третьої особи в офіс, де бачив Позивача, вони спілкувалися, Позивач неодноразово бачив дитину. Влітку 2010 році у відділенні «Укрсиббанку» він побачив Позивача, з яким відбулася розмова та якому він поскаржився на те, що третя особа заважає йому спілкуватися з дитиною, на що Позивач зауважив, що нелегко ростити чужу дитину. Він тоді не надав таким словам уваги. 30 травня 2014 року в дитячому садку, який відвідував ОСОБА_4, був випускний. На святі був він і третя особа, яка попрохала його дати згоду на виїзд дитини за кордон в Росію. Враховуючи ускладнення відносин між Україною і Росією та бойові дії, він побоявся надати дозвіл на виїзд дитини, після чого третя особа йому сказала, що ОСОБА_4 не його дитина і вона знайде ОСОБА_4 іншого батька. Він вважає, що Позивачу з самого початку було відомо, що дитина від нього, а необхідність підтвердити це документально виникла після відмови надати дозвіл на виїзд в Росію. Після призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, він неодноразово дзвонив експерту до Миколаєва з метою дізнатися про те, коли можна приїхати здати зразки для дослідження, але конкретної дати проведення дослідження йому експерт не назвав. І тільки в судовому засіданні він дізнався, що експертиза вже проведена.

Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (на той час ОСОБА_5 В.) тривалий час до лютого 2007 року існували інтимні стосунки. В грудні 2006 року ОСОБА_3 познайомилася із відповідачем ОСОБА_2, з яким з січня 2007 року також почала підтримувати інтимні стосунки. В лютому 2007 року ОСОБА_3 дізналася, що вона вагітна та повідомила про це ОСОБА_2, який запропонував їй жити разом та одружитися. 09 листопада 2007 року ОСОБА_3 (на той час ОСОБА_5 В.) та ОСОБА_2 одружилися, та третя особа змінила прізвище на Михайлівська. 12.11.2007 року у третьої особи народилася дитина - ОСОБА_4. Батьком дитини записаний ОСОБА_2. Суд критично ставиться до показів ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 знав, що він не є біологічним батьком дитини. Дані покази не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. І в період вагітності, і після народження дитини, ОСОБА_3 продовжувала спілкуватися із ОСОБА_1, консультувала його з питань бізнесу, підтримувала дружні стосунки, про що в судовому засіданні говорила і сама ОСОБА_3, і свідок ОСОБА_2, і свідок ОСОБА_6. Таким чином, починаючи із 2007 року Позивач ОСОБА_1 знав про існування у ОСОБА_3 дитини та міг знати, що він є біологічним батьком ОСОБА_4.

Судом не приймаються до уваги покази свідка ОСОБА_7 про те, що в червні 2014 року вона буцімто гуляла з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в парку та вони випадково зустріли ОСОБА_1, якому ОСОБА_3 почала скаржитися на поведінку Відповідача ОСОБА_2 та сказала, що ОСОБА_4 насправді є дитиною ОСОБА_1. Свідок є родичкою ОСОБА_3, в первісних показах третя особа ОСОБА_3 говорила, що вона зустріла ОСОБА_1 на вулиці коли була тільки з сином. Окрім цього, 26.01.2013 року ОСОБА_3 одружилася із ОСОБА_8 (арк. справи 9), тому скаржитися на поведінку Відповідача не своєму чоловікові, а сторонній особі є нелогічним.

Суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_6, яка є подругою третьої особи та в судовому засіданні показала, що в лютому 2007 року ОСОБА_3 повідомила її про вагітність та про те, що батьком дитини є ОСОБА_1, але він не покине свою сімю. Свідок порадила ОСОБА_3 не говорити ОСОБА_1 про те, що дитина його. В червні 2014 року зі свідком зустрівся Позивач та запитав чи правда, що ОСОБА_4 це його дитина. Свідок підтвердила цю обставину. В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 не змогла пояснити, чому вона, радячи третій особі не говорити Позивачу про його батьківство, сама при зустрічі розповіла йому про це.

В судовому засіданні представником Відповідача ОСОБА_2 неодноразово заявлялося клопотання про виклик Позивача ОСОБА_1 з метою дачі ним особистих пояснень з приводу обставин справи та про визнання явки Позивача обовязковою. Проти задоволення клопотання категорично заперечував і представник Позивача, і третя особа, яка пояснювала, що Позивач знаходиться за межами України (спочатку, як видно з її показів Позивач знаходився на території Латвії, потім на Кипрі). Тобто, і представник Позивача, і третя особа не бажали присутності Позивача в судовому засіданні.

У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 СК зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Враховуючи, що Позивач ОСОБА_1 підтримував інтимні стосунки із третьою особою ОСОБА_3 до лютого 2007 року, він знав про вагітність третьої особи та неодноразово спілкувався із нею та дитиною після її народження, суд вважає, що Позивачем пропущений строк звернення до суду, передбачений ст. 129 СК.

Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обов'язок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторони, кожна з яких зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, тощо.

Оскільки сторона позивача, як передбачено ст. ст. 10 та 60 ЦПК України, не довела обставин, на які вона посилалася як на підставу для задоволення позову, тобто не доведено що Позивач дізнався або міг дізнатися про своє батьківство тільки в червні 2014 року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають в звязку із пропуском ним строку для звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 212-215 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; про зобовязання Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції внести зміни в графу «батько», в графу «громадянство», в графу «місце проживання» до актового запису № 2107 про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, складеного 20.12.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі; про виключення з актового запису № 2107 про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, складеного 20.12.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі відомостей про батька ОСОБА_2; про включення відомостей в актовий запис № 2107 про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, складеного 20.12.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі про батька ОСОБА_1; про внесення змін в актовий запис № 2107 про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, складеного 20.12.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі шляхом зміни прізвища з «Михайлевський» на «Поляков» та по-батькові дитини з «Русланович» на «Олександрович»; про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня виготовлення його вмотивованої частини, апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси.

СУДДЯ:

07.06.2016