Справа № 128/3055/16-ц
16 листопада 2016 року м. Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді: Бондаренко О. І.
при секретарі: Нагірняк Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку за час затримки розрахунку, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.11.2015 року він був прийнятий на роботу ФОП ОСОБА_2 на посаду логіста, про що був укладений трудовий договір між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю. Зазначений трудовий Договір укладений належним чином та зареєстрований державним центром зайнятості 24.11.2015 року за № 2.
Розпорядженням № 04-2016 від 31.03.2016 року позивача було звільнено з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України та виплачено заробітну плату за період з 01.01.2016 року по 31.03.2016 року в сумі 3 704 грн. 76 коп., внаслідок відсутності грошових коштів.
У виданій довідці із місця роботи зазначається, що заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 відсутня. Однак надана довідка не відповідає дійсності оскільки в період до 31 грудня 2015 року заробітну плату позивач отримував в касі ФОП ОСОБА_2, а починаючи з 01 січня 2016 року заробітна плата нараховувалась на розрахунковий рахунок зарплатної картки ПАТ КБ «ПриватБанку».
Також, у відповідності до зазначеної довідки, 08.04.2016 року частково надійшли від ФОП ОСОБА_2 кошти - заробітна плата в сумі 1234 грн. 92 коп. Таким чином, позивачеві виплачено відповідачем заробітну плату лише за два останні місяці в розмірі 2 469 грн. 84 коп. ( з урахуванням податків та обов'язкових платежів 1234 грн. 92 коп. х 2 місяці = 2 469 грн. 84 коп.).
В день звільнення, 31.03.2016 року, як передбачено ст. 116 КЗпП України, позивач заробітної плати (повного розрахунку) також не отримав.
Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред 'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Також, згідно ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства чи установи, проводиться у день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу, звільненому ним працівникові усіх сум, які повинні бути йому виплачені на день його звільнення, згідно з вимогами ч. 1 ст. 117 КЗпП України, роботодавець повинен виплатити цьому працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
На час звільнення, 31.03.2016 року відповідачем не проведено повного розрахунку з позивачем в розмірі 2 469 грн. 84 коп.
Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року N 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).
Заробітна плата позивача з урахуванням податків та зборів за лютий 2016 року складає 1234 грн. 92 коп. за 21 робочих дні; за березень 2016 року 1380 грн. 00 коп. за 22 робочих дні. Середньоденна зарплата складає (1234,92+1234,92)/43=57,43
Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Чинним законодавством України не передбачено множення середньоденного (годинного) заробітку на число календарних днів, тому необхідно помножувати на число робочих днів.
Середній заробіток за час затримки повного розрахунку за період з 31.03.2016 року по 25.08.2016 р. складає: минуло 99 робочих днів. 57 грн. 43 коп. (середньоденна зарплата) х 99 робочих днів = 5 685 грн. 57 коп. - сума середнього заробітку з урахуванням податків та обов'язкових платежів підлягає стягненню.
За наведених обставин позивач звертається до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.01.2016 року по 31.03.2016 року в сумі 2469 грн. 84 коп., а також середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 31.03.2016 року по 25.08.2016 року в розмірі 5 685 грн. 57 коп. та понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 2500 грн. 00 коп.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити; судове засідання просив не фіксувати технічними засобами та в звязку з неявкою відповідача не заперечував щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ФОП ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, будучи належним чином і в установлений Законом строк повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, причини неявки суду не повідомила, клопотання про розгляду справи в її відсутність суду не надала.
Зі згоди представника позивача, згідно наданої заяви, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення зі слідуючих підстав.
Судом встановлено, що 23.11.2015 року позивач був прийнятий на роботу ФОП ОСОБА_2 на посаду логіста, про що був укладений трудовий договір між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю. Зазначений трудовий Договір укладений належним чином та зареєстрований державним центром зайнятості 24.11.2015 року за № 2, про що свідчить відповідна відмітка в трудовому договорі (а.с.6). Даний факт також підтверджується: Розпорядженням № 02-2015 від 23.11.2015 року, за яким ОСОБА_1 прийнятий на роботу на посаду логіста у ФОП ОСОБА_2 (а.с. 9), відомостями з трудової книжки ОСОБА_1, записи №№ 10, 11 (а.с. 7 - 8).
Згідно Розпорядження № 04-2016 від 31.03.2016 року позивача було звільнено з роботи на умовах, що вказані в трудовому договорі від 23.11.2015 року, тобто, за угодою сторін на підставі п.1 ч.1 статті 36 КЗпП України (а.с.10).
Згідно довідки № 3 від 04.04.2016 року ФОП ОСОБА_2, за період з листопада 2015 року по березень 2016 року позивачу виплачено 5168 грн. 50 коп. заробітної плати, затримок по видачі заробітної плати не було (а.с.11).
Таким чином, відповідачем не виплачено позивачеві заробітну плату лише за два останні місяці в розмірі 2 469 грн. 84 коп. з урахуванням податків та обов'язкових платежів: 1234,92 грн. х 2 місяці 2 469,84 гривень. В день звільнення, 31.03.2016 року позивач заробітної плати (повного розрахунку) також не отримав.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред 'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 116 КЗпП України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства чи установи, проводиться у день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу, звільненому ним працівникові усіх сум, які повинні бути йому виплачені на день його звільнення, згідно з вимогами ч. 1 ст. 117 КЗпП України, роботодавець повинен виплатити цьому працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
На час звільнення 31.03.2016 року, відповідачем не проведено повного розрахунку в розмірі 2 469 грн. 84 коп., а тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку, тобто за період з 31.03.2016 року по 25.08.2016 року (день подання позовної заяви)
Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року N 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).
Заробітна плата позивача з урахуванням податків та зборів за лютий 2016 року складає 1234 грн. 92 коп. 21 робочих дні; за березень 2016 року 1380 грн. 00 коп. за 22 робочих дні. Середньоденна зарплата складає (1234,92+1234,92)/43=57,43.
Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Статтею 117 КЗпП України не передбачено множення середньоденного (годинного) заробітку на число календарних днів, тому необхідно помножувати на число робочих днів. Середній заробіток за час затримки повного розрахунку за період з 31.03.2016 року по 25.08.2016 року складає: минуло 99 робочих днів. 57 грн. 43 коп. (середньоденна зарплата) х 99 робочих днів = 5 685 грн. 57 коп. - сума середнього заробітку з урахуванням податків та обов'язкових платежів підлягає стягненню.
Згідно ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Згідно ст. 24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством, відповідно до ст. 25 Закону України «Про оплату праці».
Згідно ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст.116 КЗпП України в день звільнення працівнику мають бути виплачені всі належні йому суми. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Проте відповідач в день звільнення позивача не провів з позивачами повного розрахунку, порушивши право позивачів на отримання винагороди за працю у день звільнення.
А тому, з огляду на вищевикладене, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати у вищезазначеному розмірі.
Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що у порядку, передбаченому ст.117 КЗпП України, позивач має право на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, так як у вказаний період з вини відповідача перед позивачем існувала заборгованість із виплати заробітної плати.
Пленум Верховного Суду України у п.21 постанови від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначив, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.
Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Пунктом 3 вказаного Порядку встановлюється, що при обчисленні середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад тощо). Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.
Згідно п.п. 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період.
Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. За змістом ч. 2 цієї статті граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Згідно ст. 1. Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» N 4191-УІ від 20.12.2011 року - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-VIII з 01.05.2016 року по 01.12.2016 року встановлено розмір мінімальної заробітної плати в сумі - 1450,00 грн.; 40 відсотків від 1450,00 грн. становить 580,00 грн.: 1450,00 х 40% = 580,00 грн. Тобто, вартість послуг пов'язаних з наданням правової допомоги не повинна перевищувати 580,00 грн. за годину роботи.
У відповідності до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги».
Згідно ч. 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару було встановлено та погоджено з Клієнтом - ОСОБА_1 в розмірі 2 500 грн. 00 коп. (а.с. 19). Вказані судові витрати за надання правової допомоги підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, згідно положень ст. 88 ЦПК України.
Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь держави судові витрати, які складаються з 815 грн. 54 коп. судового збору, від сплати якого звільнено позивача.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,57-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.47,116,117,232,233 КЗпП України, п. 20,21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд -
Стягнути з ФОП ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в сумі 815 грн. 54 коп.
Рішення суду в частині присудження ОСОБА_1 виплати заробітної плати в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: