У Х В А Л А

іменем україни

09 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

МаляренкаА.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», заінтересована особа ОСОБА_3, на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Сазонова Дмитра Костянтиновича за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 08 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі − ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду із указаною скаргою, посилаючись на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2012 року з ОСОБА_3 на користь банку стягнуто прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 18 954 грн. 07 коп., відсотки у розмірі 13 909 грн. 15 коп., плату за зняття готівки у розмірі 657 грн. 12 коп. судовий збір у розмірі 335 грн. 20 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120 грн. 21 березня 2012 року суд видав виконавчий лист, який перебував на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - ДВС). Постановою від 29 вересня 2015 року державний виконавець повернув виконавчий лист стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на те, що державний виконавець не вжив усіх заходів для виконання виконавчого листа та протиправно повернув його стягувачу, заявник просив визнати бездіяльність державного виконавця протиправною.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 08 квітня 2016 року, у задоволенні клопотання ПАТ «Універсал Банк» про поновлення строку на подачу скарги на бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відмовлено. Скаргу ПАТ «Універсал Банк» залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ПАТ «Універсал Банк» просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення норм процесуального права, й направити справу на розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Залишаючи скаргу ПАТ «Універсал Банк» на бездіяльність ДВС без розгляду, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що заявник без поважних причин пропустив десятиденний строк звернення до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, оскільки його постанову отримав 06 листопада 2015 року, а до суду звернувся 14 грудня 2015 року.

Проте з таким висновком судів погодитись не можна.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Судами встановлено, що 17 жовтня 2013 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2012 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» стягнуто прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 18 954 грн. 07 коп., відсотки у розмірі 13 909 грн. 15 коп., плату за зняття готівки у розмірі 657 грн. 12 коп., судовий збір у розмірі 335 грн. 20 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120 грн.

Постановою від 29 вересня 2015 року державний виконавець повернув виконавчий лист стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Звертаючись до суду зі скаргою, ПАТ «Універсал Банк» посилалось на те, що зазначене судове рішення не виконане, а державний виконавець не вчинив жодних дій по його примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 11 зазначеного Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2012 року не виконано.

Залишаючи заяву ПАТ «Універсал Банк» без розгляду, суд першої інстанції не врахував того, що постанова державного виконавця про повернення виконавчого листа стягувачу від 29 вересня 2015 року була направлена останньому лише 06 листопада 2015 року, тобто через 37 днів після винесення. Суди не звернули уваги на посилання заявника на те, що банк отримав постанову після закінчення строку на оскарження дій або бездіяльності ДВС, тобто з об'єктивних причин не міг звернутися до суду у визначений ст. 384 ЦПК України строк.

Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на те, що норми ЦПК України, як і Закону України «Про виконавче провадження», не містять вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку; вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Також, суди не врахували того, що ПАТ «Універсал Банк», звертаючись до суду із скаргою, оскаржував не конкретну постанову про повернення виконавчого листа без виконання, а бездіяльність державного виконавця протягом всього часу вчинення виконавчих дій з примусового виконання вищевказаного судового рішення.

Отже, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що ПАТ «Універсал Банк» звернулось до суду зі скаргою на бездіяльність державної виконавчої служби з пропуском встановленого ст. 384 ЦПК України строку та безпідставно залишив його скаргу без розгляду. Апеляційний суд наведених порушень норм процесуального права не усунув.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 08 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

А.В.Маляренко

І.М.Фаловська