Справа №265/6416/15-ц
Провадження №2/265/118/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Щербіна А. В.,

за участю секретаря судового засідання Себко Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

22 вересня 2015 року до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області зі Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшла цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (надалі ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

24 вересня 2015 року цивільна справа за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, прийнята суддею до провадження.

В обгрунтування позову, ПАТ КБ «Приватбанк» зазначив, що 28.09.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №MRIPGK04000032 (надалі Кредитний договір). Відповідно до Кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 34079,23 доларів США зі строком повернення до 27.09.2021 року, та зобовязалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому Кредитним договором. Відповідно до Кредитного договору, сторони погодили, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати, ОСОБА_1, повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Кредитного договору.

Згодом, відповідач ОСОБА_1 перестала виконувати свої зобовязання за Кредитним договором, внаслідок чого, станом на 05.06.2015 року у неї перед ПАТ КБ «Приватбанк» виникла заборгованість в сумі 97511,24 доларів США, яка складається: 28666,87 доларів США заборгованість за кредитом; 27028,34 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 4622,11 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 37193,92 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за Договором.

Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, а також було укладено договір поруки між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 Відповідно до вказаних договорів поруки, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виступили солідарними боржниками з ОСОБА_1 за Кредитним договором.

Пунктом 6 Договорів поруки, сторони погодили, що поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначене в письмовій вимозі кредитора протягом пяти днів з момент її отримання. Відповідні вимоги були направлені ПАТ КБ «Приватбанк» поручителям.

Посилаючись, зокрема на ст.ст.526, 530, 1050, 1054 ЦК України, просив суд: стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 97511,24 доларів США, що курсом на 21,01 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.06.2015 року складає 2048711,15 грн. за Кредитним договором, а також стягнути солідарно з Відповідачів судові витрати.

Ухвалою Суду від 16.02.2016 року провадження в частині стягнення заборгованості за Кредитним договором з ОСОБА_3 було закрито у звязку зі смертю останнього /а.с.69/.

Відповідач ОСОБА_1 подала до суду письмові заперечення проти позову. В обгрунтування яких зазначила, що позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» не відповідає дійсним обставинам, базується лише на суб'єктивних міркуваннях і надуманих припущеннях які не мають під собою доказової бази, позовні вимоги не засновані на нормах матеріального права та не підлягають задоволенню, з наступних підстав: Позивачем не надано належних доказів щодо накопичення та існування кредитної заборгованості та штрафних санкцій.

Позивач, в рахунок обґрунтування заявлених ним вимог щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором, у своєму позові посилається на те, що 28вересня 2006року було укладено Кредитний договір, згідно з яким банк зобов'язується надати позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 34 079,23 доларів США, з яких 30000,00 доларів США на придбання нерухомості та 4079, 23 доларів США на оплату страхових внесків строком до 27 вересня 2021 року.

До позовної заяви позивачем був доданий примірник вищезазначеного Кредитного договору та нібито розрахунок заборгованості на які останній посилається як на правову підставу для стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання Відповідачем, грошового зобовязання саме за цим договором, а також обґрунтовує виключно на підставі нібито розрахунку - стягнення відсотків за користування кредитними коштами та пені у звязку із невиконанням відповідачем своїх зобовязань.

Проте, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості у звязку із невиконанням Відповідачами взятих на себе грошових зобовязань з посиланням на примірник Кредитного договору та нібито розрахунок, надані до суду позивачем, як на думку останнього належні та допустимі докази для застосування цивільно-правової відповідальності відповідачів є абсолютно безпідставними та необгрунтованими. Оскільки відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами можуть бути будь-які фактичні дані, в тому числі - розрахунки заборгованості, виписки банку, реєстри тощо. У даному випадку договір банківського кредиту це підстава у відповідності якій суд повинен встановити наявність та дійсність обставин викладених у рамках позовної заяви, що обгрунтовують вимоги позивача щодо накопичення у Відповідачів заборгованості за Кредитним договором, не виконання за цим договором грошового зобовязання та настання цивільно-правової відповідальності, виходячи саме з умов договору.

Наведений в позовній заяві нібито розрахунок заборгованості не може бути прийнятий судом до уваги та не може кваліфікуватися як чітка, повна та обєктивна інформація щодо стану наявної заборгованості за весь час договірних відносин по день подачі позовної заяви до суду. Наданий розрахунок не містить зазначення періоду виникнення заборгованості, зазначення заборгованих сум тіла кредиту, процентів і комісії за управління кредитом за Кредитним договором.

Більш того, рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполь від 26.11.2010 року по справі 2-214/10 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом її продажу та виселення було задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, та в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором в розмірі - 34158,57 доларів США - звернено стягнення на квартиру 7 по вулиці 130 Таганрозької дивізії у м. Маріуполь.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, іпотечна квартира на яку було звернено стягнення в наслідок невиконання умов Кредитного договору на даний час належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий 2579 від 25.12.2014 року.

Згідно до п.2 умов Договору іпотеки від 28.09.2006 року - за договором іпотеки забезпечується виконання зобовязань Позичальника за Кредитним договором по: поверненню кредиту наданого у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі - 30000,00 доларів США (наданого на придбання житлової нерухомості), а також на сплату страхових платежів у розмірі - 4079,23 доларів США зі строком повернення до 2021 року; сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 1% за місяць; сплаті відсотків за користування кредитом при порушенні Позичальником зобовязань по погашення кредиту у розмірі подвійних відсотків за місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом; сплаті винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,21% від суми наданого кредиту; сплаті пені в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості, але не менш 1 гривні на день.

Відповідно до п.4 зазначеного договору іпотеки, за цим договором також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, повязаних з предявленням вимоги за основним зобовязанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання та збереження предмету іпотеки; витрат на страхування предмету іпотеки; витрат по реєстрації іпотеки; збитків завданих порушенням умов цього договору.

Згідно до вимог п.16.9 договору іпотеки, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки, яке зумовлене п. 16.7 цього договору, іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

Таким чином, звернувши стягнення на предмет іпотеки на підставі рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполь по справі № 2-214/10, тобто, реалізувавши квартиру АДРЕСА_1, якою було забезпечено виконання Кредитного договору, ПАТ КБ «Приватбанк» відповідно до умов договору іпотеки та діючого законодавства задовольнив свої вимоги як щодо основного зобовязання за Кредитним договором, так і по сукупним зобовязанням, які виникли в результаті основного - у повному обсязі.

Крім того, ч.2 ст.19 закону України «Про іпотеку» встановлено, що будь-яке збільшення основного зобовязання або процентів за основним зобовязанням, крім випадків, коли таке збільшення прямо передбачене іпотечним договором, може бути здійснене після державної

реєстрації відповідних відомостей про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою.

Таке збільшення підпорядковується пріоритету вимоги за будь-яким іншим зобовязанням, забезпеченим предметом іпотеки, яка була зареєстрована до реєстрації відповідної зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою.

По-перше, ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» встановлюється похідний характер іпотеки від основного зобовязання, а отже, передбачається першочергове встановлення основного зобовязання, тобто повинне бути й першочергове внесення змін саме до основного зобовязання.

По-друге, збільшення основного зобовязання або процентів за ним у розумінні Закону України «Про іпотеку» має наслідком виникнення нового основного зобовязання, якщо в договорі, яким визначається це зобовязання, не встановлені критерії такого збільшення.

Окреме застереження в іпотечному договорі щодо згоди на майбутні зміни обсягів зобовязання, за відсутності зазначених вище критеріїв, не усуває невизначеності обсягів майбутньої відповідальності іпотекодавця та не є вимогою, яка може виникнути в майбутньому, виконання якої забезпечується іпотекою, оскільки порядок та інші необхідні умови такої вимоги на майбутнє повинні бути конкретизовані на момент укладення договору іпотеки.

Вважала, що на разі немає жодної обєктивної підстави для задоволення вимог Позивача, позовна заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до Відповідачів це намагання стягнути безпідставні та неіснуючі борги, вимоги за якими задоволена за рахунок предмета іпотеки ще у 2010 році на підставі рішення суду. Просила суд, постановити рішення, яким відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позову про солідарне стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості за Кредитним договором в розмірі 2048711,15 грн.

Також, до винесення рішення по справі, від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності. Зокрема, ОСОБА_1 зазначила, що згідно боргової вимоги ПАТ КБ «Приватбанку» від 24.11.2011 за вих. №30.1.0.0/2-951MRLFZ0D050 надісланої на адресу ОСОБА_1 щодо повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, Відповідачці було надано 30 денний строк на виконання порушеного зобов'язання по Кредитному договору, але зобовязання, після отримання даної боргової вимоги так і не були виконані відповідачкою. Зі спливом тридцяти денного строку на виконання зазначеного у борговій вимозі зобов'язання, тобто, наприкінці грудня 2011 року позивач свідомо розумів про порушення його права, у звязку з чим, почався перебіг встановленого ст.257 ЦК України строку загальної позовної давності. Таким чином, строк загальної позовної давності для звернення до суду з мотивів захисту порушених прав у ПАТ КБ «Приватбанк» сплинув на початку січня 2015 року. На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст.267 ЦК України, просила застосувати загальну позовну давність, яка є підставою для відмови у стягненні заявленої ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за Кредитним договором.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_6, що діє на підставі довіреності в чергове судове засідання не зявилася. Проте, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних у справі документів, позовні вимоги підтримувала у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судове засідання також не зявилися. Подали до суду заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних у справі документів.

Неявка в судове засідання сторін, на думку суду не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду справи та на власний розсуд розпорядилися своїм правом щодо прийняття участі в судовому розгляді.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.09.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №MRIPGK04000032. Відповідно до Кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 отримала на строк з 28.09.2006 по 27.09.21 року включно, кредит у розмірі 30000,00 доларів США на придбання житлової нерухомості, а також у розмірі 4079,23 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,21% від суми виданого кредиту. Періодом сплати сторони визначили період з 6 по 10 число кожного місяця.

Також, за Кредитним договором сторони погодили, що відповідач ОСОБА_1 повинна була сплачувати банку щомісячно в період сплати суму в розмірі 426,27 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії /а.с.15/.

У пп.2.3.3. Кредитного договору, сторони зокрема погодили, що при порушенні Позичальником зобовязань, передбачених умовами даного Договору, Банк має право на власний розсуд змінити умови договору зажадати від Позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст.ст.212, 611, 651 ЦК України, щодо зобовязань, строк виконання яких не настав, вважається що строк настав у зазначену у повідомленні дату. На цю дату Позичальник зобовязується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобовязання за договором.

Також, судом встановлено, що 28.09.2006 року з метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладеного договір поруки №MRIPGK04000032/1 (надалі Договір поруки). Відповідно до умов Договору поруки, у випадку невиконання Боржником зобовязань за Кредитним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором, як солідарні боржники. При цьому, Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобовязань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків /а.с.19/.

Пунктом 6 Договорів поруки, сторони погодили, що поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначене в письмовій вимозі кредитора на протязі пяти календарних днів з моменту отримання вимоги.

Крім того, у п.11 Договору поруки сторони встановили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за Кредитним договором, а в п.12 Договору поруки сторони погодили, що порука припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором.

Відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Частина 3 ст.131 ЦПК України передбачає, що сторони до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті, зобов'язані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26.10.2010 року по справі №2-214/10, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 26.07.2011 року, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором в загальному розмірі 34158,57 доларів США, було звернуто стягнення на квартиру, яка була придбана на кредитні кошти.

28.11.2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу ОСОБА_1 направив лист №30.1.0.0/2 951MRLFZ0D050 від 24.11.2011 року з вимогою повернення суми кредиту за Кредитним договором в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 ст.530 ЦК України встановлює, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 653 ЦК України передбачає, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Таким чином, суд приходить до висновку, що предявляючи ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення суми кредиту за Кредитним договором в повному обсязі, ПАТ КБ «Приватбанк» відповідно до пп.2.3.3. Кредитного договору, тим самим змінив строк дії Кредитного договору, з 27.09.2021 року до 04.01.2012 року (28.11.2011 року, строк відправки вимоги + 6 днів, максимальний нормативний строк пересилки поштових відправлень, відповідно до наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 12.12.2007 №1149, який діяв на той час + 30 днів, строк зазначений у вимозі банку).

Відповідно ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частина 1 ст.261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому, ч.5 цієї статі встановлює, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що перебіг строку позовної давності за вимогами ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 за Кредитним договором почався 04.01.2012 року та сплив 04.01.2015 року.

Відповідно до ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором 09.07.2015 року, тобто поза межами загального строку позовної давності.

Доказів того, що строк позовної давності ПАТ КБ «Приватбанк» пропустив з поважних причин, суду не надано.

Таким чином, враховуючи заяву ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності від 24.05.2016 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором, а саме 2048711,15 грн., задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7, то суд виходить з наступного.

За змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

У разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за основним договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

За умови предявлення банком боржнику й поручителю вимог про дострокове виконання зобовязання з повернення кредиту, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобовязання й порука припиняється, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобовязання.

Судом, з матеріалів цивільної справи №0538/3099/12 встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» одночасно з направленням ОСОБА_1 листа - вимоги №30.1.0.0/2 951MRLFZ0D050 від 24.11.2011 року про дострокове повернення кредиту, направив одночасно копію цієї вимоги відповідачу ОСОБА_2 (штрих-код відправлення: 682).

При цьому, суду не надано доказів того, що ПАТ КБ «Приватбанк» звертався з вимогою до ОСОБА_7, як до поручителя, про виконання зобовязань за Кредитним договором протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобовязання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за Кредитним договором, а саме 2048711,15 грн., задоволенню також не підлягають.

Вказаний висновок суду, узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними ним у постанові від 24.09.2014 року по справі №6-106цс14, постанові від 24.02.2016 року по справі №6-2239цс15, постанові від 16.03.2016 року по справі №6-1301цс15.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 213-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

3. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Щербіна