08.02.2016 Єдиний унікальний номер 205/5115/15-ц
УХВАЛА

08 лютого 2016 року м. ДніпропетровськСправа № 205/5115/15-ц
2/205/258/16

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1, яка діє в свої інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Департамент комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, про примусове відчуження у комунальну власність нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 17.05.2012р. звернувся до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду в порядку положень ст.183-1 КАС України з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа Департамент житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради, у якому просив:

1)примусово відчужити у комунальну власність Дніпропетровської міської ради з мотивів суспільної необхідності під розміщення автомобільної дороги на ділянці від вул. Кайдацький шлях до автомобільної дороги Київ-Луганськ-Ізварине, м. Дніпропетровськ будівництво 15/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, спорудами та з фруктово-ягідними насадженнями, що розташовані за адресою: вул. Сухий Острів, 10 в м. Дніпропетровську, які належать ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №242-34 від 03.03.1969р., за викупною ціною 25 759,00 грн.;

2)примусово забезпечити жилим приміщенням: 3-х кімнатною квартирою житловою площею - 42,40 кв.м., загальною площею 73,60 кв.м., у житловому будинку по вул. Ближній, 33/3 у м. Дніпропетровську Зінченко ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2;

3)зобов'язати звільнити відповідачів вищевказану земельну ділянку та будинок з надвірними будівлями і спорудами протягом 15 днів з дня набрання постановою суду законної сили.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2013р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 16.01.2014р. апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради задоволено частково, постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2013 року скасовано, справу повернуто до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду для вирішення питання про передачу адміністративної справи до іншого адміністративного суду.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного суду від 27.03.2014р. вказану адміністративну справу передано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за підсудністю.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2014р. № 804/5340/14 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014р. у справі № 804/5340/14 постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2014р. скасована, провадження у справі закрито у звязку з тим, що вказана справа повинна розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Вказана ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014р. у справі № 804/5340/14 Дніпропетровською міською радою не оскаржувалась.

14.07.2015р. Дніпропетровська міська рада звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з новим позовом до ОСОБА_1, яка діє в свої інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Департамент комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, у якому просить:

1)примусово відчужити у комунальну власність Дніпропетровської міської ради, з мотивів суспільної необхідності під розміщення автомобільної дороги на ділянці від вул. Кайдацький шлях до автомобільної дороги Київ-Луганськ-Ізварине, м. Дніпропетровськ - будівництво 15/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, спорудами та з фруктово-ягідними насадженнями, що розташовані за адресою: вул. Сухий Острів, 10 в м. Дніпропетровську, які належать ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 31.01.2014р., за викупною ціною 25 759,00 грн;

2)припинити право власності ОСОБА_1 на 15/100 частин домоволодіння;

3)примусово забезпечити жилим приміщенням ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, а саме: трикімнатною квартирою № 7 у житловому будинку по вул. Ближній, 33/3 у м. Дніпропетровську.

4)зобовязати відповідачів звільнити земельну ділянку та вищевказаний житловий будинок з надвірними (господарськими) будівлями та спорудами.

Ухвалою Ленінського районного суду від 17.07.2015р. відмовлено у відкритті провадження у даній справі, оскільки вона відповідно до вимог ч.2 ст.183-1 КАС України повинна розглядатись та вирішуватись апеляційним адміністративном судом за місцем розташування нерухомого майна, що підлягає примусовому відчуженню.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.09.2015р. ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.07.2014р. про відмову у відкритті провадження у справі скасовано, справу повернуто на новий розгляд до суду першої інстанції, у звязку з тим, що суд не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_1 не є власником земельної ділянки на якій розміщено спірне домоволодіння, оскільки вона перебуває у державній власності, а відтак у даному випадку спірні правовідношення за своєю природою не є адміністративно-правовими, на них не поширюється дія ст.183-1 КАС України та вони підлягають розгляду у цивільному судочинстві.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2015р. відкрито провадження у даній справі.

ОСОБА_1, ОСОБА_3 та їх представник у судовому засіданні заявили клопотання про закриття провадження у справі, у якому посилаються, зокрема, на пропуск позивачем строку позовної давності.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі.

Треті особи явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши думку сторін щодо закриття провадження у справі, перевіривши викладені у позовній заяві обставини та вивчивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступне.

Згідно з ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч.4 ст.267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а не для закриття провадження у справі.

З огляду на викладене, суд не бере до уваги посилання відповідачів та їх представника на те, що провадження у справі підлягає закриттю у звязку з пропуском позивачем трирічного строку позовної давності.

Водночас, відповідно до ст.41 Конституції України примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Суспільні відносини, що виникають у процесі відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності врегульовано Законом України від 17.11.2009р. № 1559-VІ «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» (далі - Закон № 1559-VІ).

Згідно з частиною третьою статті 15 Закону № 1559-VІ примусове відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності здійснюється за рішенням суду.

Відповідно до розділу V «Прикінцеві положення» зазначеного Закону глава 6 розділу III КАС була доповнена статтею 183-1, яка врегульовує особливості провадження у справах за адміністративними позовами про примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

За змістом частини другої цієї статті адміністративні справи за такими позовами розглядаються та вирішуються апеляційним адміністративним судом за місцем розташування нерухомого майна, що підлягає примусовому відчуженню.

Таким чином, у статті 41 Конституції України йдеться про виключність примусового відчуження об'єктів права приватної власності, мотив, підстави, порядок та умови його застосування. Так, мотивом такого примусу може бути лише суспільна необхідність, внаслідок якої суспільні інтереси конкурують з приватними, і саме на користь перших встановлюються певні механізми позбавлення власника свого майна.

Порядок примусового відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності визначений Законом № 1559-VІ.

Суспільні відносини, врегульовані цим Законом, за своєю природою є адміністративно-правовими.

При цьому, за змістом статей 5 та 16 Закону № 1559-VІ викупна ціна включає в себе не тільки вартість земельної ділянки, що відчужується, а й вартість житлового будинку, інших будівель, споруд, багаторічних насаджень, що на ній розміщені. Органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування у грошовій формі здійснюється попереднє відшкодування вартості як земельної ділянки, так і об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, і відчужуються з мотивів суспільної необхідності.

Таким чином, позов про примусове відчуження об'єктів нерухомого майна має розглядатися в порядку адміністративного судочинства, з урахуванням передбачених статтею 183-1 КАС особливостей і в тому випадку, коли не йдеться про примусове відчуження земельної ділянки, на якій ці об'єкти розміщені.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20.10.2015р. №876/1/14-а, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки відповідно до висновків Верховного Суду України дана справа підлягає розгляду у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства, суд доходить висновку, що провадження у справі підлягає закриттю.

З огляду на викладене, а також керуючись ст.ст.205, 206, 210, 218 ЦПК України, ст.183-1 КАС України суд,

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1, яка діє в свої інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Департамент комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, про примусове відчуження у комунальну власність нерухомого майна.

Розяснити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом 5 днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_7