Справа №585/2220/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Євтюшенкова В. І.
Номер провадження 22-ц/788/1737/16 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Глущенка Віталія Вікторовича

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 вересня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року Глущенко В.В., який діє як представник ОСОБА_3, звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 5000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 30000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданих їй внаслідок кримінального правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог Глущенко В.В. зазначив, що вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2014 року, який був скасований вироком Апеляційного суду Сумської області від 05 червня 2014 року в частині призначення покарань, ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.119, ч.1 ст.122 КК України, внаслідок чого загинув чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_6

Посилаючись на те, що на поховання чоловіка та оплату всіх похоронних заходів позивачка витратила грошові кошти в розмірі 5000 грн., у зв'язку з чим зазнала майнових збитків, а також на заподіяння позивачці моральної шкоди внаслідок смерті її чоловіка з вини відповідачки, що відобразилось у моральних стражданнях, яку позивачка оцінила в сумі 30000 грн. і які, як і майнові збитки також представник позивача просив стягнути з відповідачки на користь позивачки в зазначених розмірах.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Вказане рішення суду представник позивачки ОСОБА_3 - адвокат Глущенко В.В. оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неповне встановлення судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що судом першої інстанції не враховано обставин того, що відповідачка не надала доказів про відшкодування ОСОБА_3 як моральної, так і матеріальної шкоди, враховуючи, що на час розслідування кримінальної справи стосовно відповідачки ОСОБА_5 позивачка повірила обіцянкам останньої, що їй буде добровільно відшкодована майнова і моральна шкода, тому вона і заявляла скрізь про позитивне вирішення вказаного питання, однак насправді цього не сталось, у зв'язку з чим у суду першої інстанції були підстави для задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_3 адвоката Глущенка В.В. про задоволення апеляційної скарги та пояснення відповідачки ОСОБА_5 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2014 року, який в частині призначення покарання був скасований вироком Апеляційного суду Сумської області від 05 червня 2014 року, відповідачку ОСОБА_5 визнано винною в нанесенні середньої тяжкості тілесних ушкоджень чоловіку позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_6, а також у вбивстві останнього через необережність, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.119, ч.1 ст.122 КК України (а.с.8-11, 38-40, 41-43).

У зв'язку зі смертю чоловіка позивачка ОСОБА_3 зробила необхідні витрати на його поховання, про що свідчить товарний чек без номера, виданий 30 липня 2013 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 на ім'я позивачки (а.с.7) та довідка від приватного підприємства «Пам'ять» за № 22 від 08 вересня 2016 року, з якої також вбачається, що поховання ОСОБА_6 було здійснено 01 серпня 2013 року відповідно до замовленої послуги позивачкою (а.с.72).

Однак, як вбачається із зазначених письмових доказів, вартість ритуальних послуг, замовлених позивачкою в різних надавачів послуг майже в один і той же час, суттєво різниться.

Зокрема, вартість труни у фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 обійшлась позивачці у 1600 грн., а всього за послуги у цього підприємця нею було витрачено 5000 грн., тоді як у ПП «Пам'ять» труна коштувала 450 грн. і всього у цьому підприємстві позивачка замовила послуг на поховання на 2135 грн.

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка повністю відшкодувала позивачці завдану нею як матеріальну, так і моральну шкоду ще під час розгляду кримінальної справи стосовно неї у кримінальному провадженні, тому відсутні підстави для її відшкодування ще і в порядку цивільного судочинства.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вимогами ч.1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Крім того, ч.1 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Також у ч.ч.1, 2, 5 ст.23 ЦК України йдеться про те, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, в тому числі, полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з вимог ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п.6 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31 березня 1989 року за № 3, при розгляді кримінальної справи суд зобов'язаний на основі всебічного, повного й об'єктивного дослідження обставин справи з'ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв'язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.

Як вбачається з матеріалів справи, яка переглядається, відповідачка ОСОБА_5, заперечуючи проти позову, посилалась на повне відшкодування нею завданої позивачці як моральної, так і матеріальної шкоди, що підтверджується також і вироками Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2014 року та Апеляційного суду Сумської області від 05 червня 2014 року, в яких обставини відшкодування відповідачкою шкоди потерпілій визнані як пом'якшуючі покарання, укладеною між сторонами угодою про примирення (а.с.33-35), заявою позивачки у кримінальному провадженні (а.с.32) та запереченням на апеляційну скаргу прокурора, в яких остання підтвердила факт отримання від ОСОБА_5 коштів на відшкодування їй як моральної, так і матеріальної шкоди і відсутності до відповідачки яких-небудь претензій, а також показами свідка ОСОБА_8 про відшкодування позивачці моральної та матеріальної шкоди від відповідачки, в тому числі і за рахунок коштів, отриманих чоловіком відповідачки в ПАТ «Платинум Банк» за кредитним договором від 21 серпня 2013 року (а.с.30).

Таким чином, виходячи з визначеного законом принципу одноразовості відшкодування моральної шкоди, а також з наявних в матеріалах справи належних і допустимих доказів, які свідчать про відшкодування відповідачкою завданої позивачці моральної та матеріальної шкоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для повторного стягнення з відповідачки моральної та матеріальної шкоди, завданої позивачці смертю її чоловіка внаслідок вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, так як не містять посилань на такі докази, які б свідчили про зворотнє, про те, що позивачці насправді не була відшкодована ні матеріальна, ні моральна шкода.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на те, що у відповідачки відсутні розписки, як підтвердження того, що вона відшкодувала шкоду позивачці, то воно також не вказує на помилковість рішення суду першої інстанції, так як факт добровільного відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивачці підтверджується вищенаведеними доказами, яким суд дав належну оцінку.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на різні докази з приводу того, яку суму становила вартість понесених позивачкою витрат на поховання її чоловіка, то воно також не може вплинути на правильність рішення суду першої інстанції з приводу заявленого позову, оскільки сама позивачка ще до судового розгляду даної справи визнавала, що заподіяна їй матеріальна і моральна шкода в повному обсязі і добровільно була відшкодована відповідачкою.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду і не містять посилань на такі порушення, які б могли бути підставою для зміни чи скасування рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст.88 ЦПК України.

Зокрема, враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позову, а позивачка звільнена від сплати судового збору лише в частині подання позову про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, про що йдеться у п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тобто від сплати судового збору за подання позовної заяви в частині стягнення моральної шкоди її не звільнено, тому з неї в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції в сумі 551,20 грн., а також судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 606,32 грн., виходячи з вимоги немайнового характеру про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1; 308; 314 ч.1 п.1; 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Глущенка Віталія Вікторовича відхилити, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 вересня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції в сумі 551 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 606 грн. 32 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -