провадження № 8/756/18/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2016 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Маринченко М.М.,

при секретарі Приголовкіну В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання договору дарування 1/2 частки квартири недійсним,

встановив:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання договору дарування 1/2 частки квартири недійсним відмовлено; задоволено позов ОСОБА_3, визнано недійсним договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_1, посвідчений 03 липня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пасічник С.Г., зареєстрований в реєстрі за №232, стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 по 183 грн. 93 коп. судового збору з кожного.

29 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року, посилаючись на те, що ухвалюючи рішення про визнання недійсним договору дарування квартири суд виходив з того, що ? квартири належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, тому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не мали права розпоряджатися спільною сумісною власність (дарувати ? частину квартири ОСОБА_1) без згоди ОСОБА_3

Проте згідно відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації від 27 вересня 2016 року, наданої ОСОБА_1 на її запит від 23 вересня 2016 року, БТІ було проведено реєстрацію права власності на спірну квартиру на праві спільної часткової власності.

У зв'язку з цим заявник вважає, що суд дійшов неправильного висновку про те, що спірну квартиру було зареєстровано на праві спільної сумісної власності, а не спільної часткової власності, тому рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року, на її думку, підлягає скасуванню, оскільки належна ОСОБА_5 та ОСОБА_4 1/4 частки квартири є їх особистою приватною власністю.

На підставі викладеного заявник просить переглянути рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року у зв'язку з ново виявленими обставинами та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами підтримали.

Позивач ОСОБА_3 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечували, посилаючись на те, що відповідь Київського міського бюро технічної інвентаризації від 27 вересня 2016 року не є нововиявленою обставиною.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином, подали до суду заяву, у якій вимоги ОСОБА_1 підтримали та просили розглядати заяву за їхньої відсутності.

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦПК України неявка цих осіб не є перешкодою для розгляду заяви.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що заяву про перегляд рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року за нововиявленими обставинами слід залишити без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Підстави для перегляду рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами встановлені ч. 2 ст. 361 ЦПК України.

Згідно п.1 ч. 2 ст. ст. 361 ЦПК України такими підставами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 4 "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами" нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 5 постанови процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

У своїй заяві ОСОБА_1 посилається на те, що нововиявленою обставиною є відповідь Київського міського бюро технічної інвентаризації від 27 вересня 2016 року, яка надана ОСОБА_1 на її запит від 23 вересня 2016 року, згідно якої БТІ було проведено реєстрацію права власності на спірну квартиру в рівних долях.

Проте вказана обставина не є нововиявленою, оскільки розглядаючи справу суд давав оцінку наявному у справі рішенню Оболонського районного суду м. Києва від 14 червня 2012 року, в якому міститься посилання на відповідь Київського міського БТІ від 07 червня 2012 року, згідно якої ? квартири на праві власності зареєстровані за ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло.

При цьому суд прийшов до висновку, що 3/4 частини квартири належить вказаним особам на праві спільної сумісної власності, а зазначаючи у свідоцтві в дужках про належність квартири співвласникам в рівних долях орган приватизації презюмує, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників є рівними.

Таким чином суду під час розгляду справу було відомо спосіб реєстрації права власності в БТІ на квартиру, суд дав цьому оцінку і прийшов до висновку про наявність підстав для визнання недійсним оспорюваного договору дарування.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2016 року та набрало законної сили.

Враховуючи наведене, заяву про перегляд рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року за нововиявленими обставинами слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 361, 365 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання договору дарування 1/2 частки квартири недійсним залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.М. Маринченко