Провадження № 2/229/1304/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2016 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання Пантелєєвої Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківки Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Дружківки в особі виконкому Дружківської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

13 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до територіальної громади м. Дружківки в особі виконкому Дружківської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, в якому вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_2. Їй на момент смерті належали 3/10 частини будинку АДРЕСА_1. Позивач, як спадкоємець першої черги (за законом), вступила у володіння (управління) зазначеним спадковим майном і таким чином прийняла спадщину після смерті матері в розумінні ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. З часу смерті матері і до теперішнього часу позивач мешкає в будинку АДРЕСА_1, але право власності на частину будинку, що належала матері, не оформила. Вона звернулася до Дружківської нотаріальної контори для отримання свідоцтва на спадщину, але отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з тим, що право власності на майно не зареєстроване у встановленому законом порядку. Позивач ОСОБА_1 просить встановити факт прийняття нею спадщини після смерті матері ОСОБА_2, визнати її єдиним спадкоємцем спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_2, визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 на 3/10 частини будинку АДРЕСА_1.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не з'явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, наполягали на позовних вимогах.

Представник відповідача територіальної громади м. Дружківки в особі виконкому Дружківської міської ради Донецької області у судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечує проти заявленого позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив таке.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5), свідоцтва про шлюб (а.с.6), копією актового запису про шлюб (а.с.54).

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.52).

На момент смерті ОСОБА_2 їй разом з ОСОБА_4 належали 3/5 частини будинку АДРЕСА_1 (а.с.48).

Спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася до 01 січня 2004 року, а тому застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Суд встанови, що після смерті ОСОБА_2 заяви про прийняття або відмову від спадщини до нотаріуса не надходили, спадкова справа не заводилася та свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с.41).

Відповідно до ст.529 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Суд встановив, що чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.7).

Єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 є її донька ОСОБА_1

За актом, складеним головою територіального комітету мікрорайону Яковлівка Кононенко І.В. 15 серпня 2016 року, та згідно з копією домової книги ОСОБА_1 зареєстрована і на даний час проживає у АДРЕСА_1, та проживала у цьому будинку одночасно зі своєю матір'ю ОСОБА_2

Тобто, в розумінні ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_2

Разом з тим, позивач позбавлена права отримати свідоцтво про право на спадщину у встановленому законом порядку через причини, які від неї не залежать - через відсутність правовстановлюючих документів про право власності ОСОБА_2 на будинок.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Проаналізувавши докази, суд вважає, що є всі законні підстави для задоволення позову в частині встановлення факту прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті матері ОСОБА_2 та визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 на 3/10 частини будинку АДРЕСА_1.

Щодо позовних вимог про визнання ОСОБА_1 єдиним спадкоємцем спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_2, то суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні, оскільки такий вид захисту не передбачений ст. 16 Цивільного кодексу України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 131, 209, 212-215 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади м. Дружківки в особі виконкому Дружківської міської ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті матері ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 на 3/10 частини будинку АДРЕСА_1

В задоволенні решти позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С. О. Рагозіна