Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Попович О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Нікопольської міської ради, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання незаконним та скасування рішення Нікопольської міської ради, визнання недійсним державного акта про право власності на землю, усунення перешкод у користуванні землею та відшкодування моральної шкоди

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Нікопольської міської ради від 13 травня 1996 року № 307 про передачу у власність ОСОБА_10 земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0, 0458 га; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_10; усунути перешкоди у користуванні домоволодінням по АДРЕСА_1 та земельною ділянкою для його обслуговування шляхом зобов'язання ОСОБА_10 не чинити йому перешкод у користуванні; стягнути на його користь з кожного із відповідачів по 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування вимог зазначав, що додатковим рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2011 року визнано недійсним договір дарування домоволодіння по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 29 листопада 1994 року, у частині дарування 6/14 часток цього домоволодіння. За ним визнано право власності на 1/14 частку домоволодіння у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_12 У відповідній частці в нього виникло й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування його частини будинку, за правилами ст. 30 ЗК України 1990 року.

Разом з тим, рішенням Нікопольської міської ради від 13 травня 1996 року № 307 у власність ОСОБА_10 передано всю земельну ділянку під будинком по АДРЕСА_1 площею 0, 0458 га та видано державний акт на землю, що порушує його права як співвласника. Крім того, відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні власністю, що завдає моральної шкоди.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року, закрито провадження у справі у частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Нікопольської міської ради, визнання недійсним державного акта про право власності на землю за п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України у зв'язку з набранням законної сили рішенням суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

За п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, якщо є таке, що набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимоги та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2011 року, додатковим рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2011 року, залишеними без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2011 року, визнано договір дарування домоволодіння по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 29 листопада 1994 року, частково недійсним. Визнано за ОСОБА_6, ОСОБА_8 право власності на 1/14 частину вказаного домоволодіння у порядку спадкування за законом за кожним після смерті матері ОСОБА_12 Продовжено ОСОБА_13 строк на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_12 та визнано за нею право власності на 1/14 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом. В іншій частині в позові ОСОБА_6, ОСОБА_13 відмовлено (а. с. 78-80).

Додатковим рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2012 року, доповнено рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2011 року. Визнано договір дарування домоволодіння по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 29 листопада 1994 року, частково недійсним в частині дарування 6/14 частин зазначеного домоволодіння. Визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_3 право власності на 1/14 частину указаного домоволодіння в порядку спадкування за законом за кожним після смерті матері ОСОБА_12 В іншій частині в позові ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_3 відмовлено (а. с. 81).

Додатковим рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2014 року доповнено рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2011 року. Визнано незаконним та скасовано рішення сесії Нікопольської міської ради від 13 травня 1996 року № 307 про передачу у власність ОСОБА_10 земельної ділянки площею 0,0458 га по АДРЕСА_2. Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий Нікопольською міською радою 27 травня 1996 року на ім'я ОСОБА_10 (а. с. 98-100).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2014 року скасовано додаткове рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2014 року та зазначено, що вказані вимоги вже були вирішені додатковим рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 12 грудня 2011 року шляхом відмови в задоволенні позовних вимог (а.с. 82-83).

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України від 20 листопада 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2014 року залишено без змін (а. с. 85-86).

Суд першої інстанції (у справі, яка переглядається), із висновками якого погодився апеляційний суд, закрив провадження у справі з підстав п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, посилаючись на те, що додатковим рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2011 року вже вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме: відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Нікопольської міської ради № 307 від 13 травня 1996 року, визнання недійсним Державного акту про право власності на землю від 27 травня 1996 року, рішення суду набрало законної сили.

Разом з тим, із такими висновками погодитися не можна.

Як вбачається із матеріалів справи, яка переглядається, на момент звернення із позовом про визнання незаконним та скасування рішення Нікопольської міської ради № 307 від 13 травня 1996 року, визнання недійсним Державного акту про право власності на землю від 27 травня 1996 року ОСОБА_3 є власником 1/14 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 на відміну від підстав позову, який заявлявся ОСОБА_3 у липні 2009 року до визнання за ним частки у праві власності на будинок.

За таких обставин, висновки судів щодо тотожності спорів є передчасними.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню із передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович