15.02.2016 Справа № 363/4556/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Войнаренко Л.Ф.

секретаря Клименко В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м.Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 В»ячеславовича до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей та сім»ї Вишгородської районної державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності в ньому понад 6 місяців без поважних причин,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей та сім»ї Вишгородської районної державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності в ньому понад 6 місяців без поважних причин

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що відповідачка ОСОБА_2 є онукою, а ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,- правнукою. Він, ОСОБА_1 8 червня 1998 року на підставі ордеру №26 , виданого виконкомом Вишгородської міської ради отримав однокімнатну квартиру житловою площею 17,6 кв.м, загальною площею 32 кв.м за адресою АДРЕСА_1, в якій проживає по даний час з дружиною, ОСОБА_4. 6 червня 2008 року в квартирі була зареєстрована його онука, ОСОБА_2, однак в квартирі вона жодного дня з моменту реєстрації не проживала. 11 вересня 2012 року ОСОБА_2 народила дочку ОСОБА_5, яка 11 вересня 2012 року була зареєстровано за місцем реєстрації матері, але правнука також жодного дня в квартирі не проживала. Місце їх проживання йому невідоме. Він вимушений сплачувати комунальні послуги, в тому числі за онуку та правнуку. Квартира є неприватизованою.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав та просить задовільнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилась, про день слухання справи повідомлена шляхом оголошення в газеті «Час Київщини» (а.с.28).

Третя особа представник служби у справах дітей та сім»ї Вишгородської районної державної адміністрації в судове засідання не з»явився, направив суду листа про слухання справи в відсутність його представника.

Третя особа ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала і просить задовільнити.

Оскільки в судове засідання відповідачка, яка вважається повідомленим в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України не явилась, а тому суд, відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи та давши юридичну оцінку доказам по справі знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що квартира за адресою : АДРЕСА_1 є неприватизованою. Відповідно до довідки №1736 (а.с.5) в за вказаною адресою зареєстрованими є ОСОБА_1 В»ячеславович, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З актів обстеження від матеріально-побутових умов від 25 червня 2015 року, від 5 жовтня 2015 року, від 8 жовтня 2015 року (а.с.6-8) вбачається, що ОСОБА_2 та її дочка , ОСОБА_7 є зареєстрованими в квартирі 56 м.Вишгород, вул..Б.Хмельницького,1 Київської області, але фактично не проживають з моменту реєстрації по даний час.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що оскільки відповідачка ОСОБА_2 відсутня у спірному житлі понад встановлені строки передбачені ст. 71 ЖК України без поважних причин, на підставі ст. 72 ЖК України вона має бути визнаною втратившою право користування квартирою №56 м.Вишгород, вул..Б.Хмельницького,1 Київської області.

Щодо вимог позивача про визнання малолітньої ОСОБА_7 такою, що втратила право на користування житлом, суд не знаходить підстав для задоволення зазначеної вимоги, виходячи з наступного.

На час розгляду справи ОСОБА_3 досягла 3 річного віку.

Відповідно до ст. 71 ЖК України , особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за умови її відсутності понад 6 місяців без поважних причин , за виключенням випадків, передбачених частиною 3 цієї норми.

Отже, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканцем, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності , тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.

Фізична особа, яка не досягла 14 років, має часткову дієздатність, яка обмежується лише правом самостійно вчиняти дрібні побутові правочини чи здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної та творчої діяльності ( ст. 31 ЦК України).

Обмеження дієздатності особи у віці до 14 років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання передбачено положенням ч.4 ст.29 ЦК України.

Таким чином малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права малолітньої дитини є похідними від права батьків( або одного із них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежить від волі малолітньої дитини, а тому за своїм характером є поважними.

Оскільки підставою втрати особою права користування житлом є лише неповажність причин відсутності понад встановлені строки, то малолітня дитина як самостійний суб'єкт житлових правовідносин (окремо від батьків) не може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що виходячи з зазначених норм законодавства та віку дитини - 3 років, малолітня ОСОБА_3 не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому така підстава для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщення як непроживання без поважних на то причин взагалі не може мати місце.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, що прийнята 44 сесією Генеральної Асамблеї ООН та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства"держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Враховуючи вимоги вищезазначених норм права, приймаючи до уваги, що визнання неповнолітньої ОСОБА_7 такою, що втратила право користування житловим приміщенням призведе до порушення її права на користування житловим приміщенням, тому в цій частині в позові суд відмовляє.

Керуючись ст.11,60,174,208,209,213,224 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовільнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,що розташоване в АДРЕСА_2.

В задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житлом - відмовити.

На рішення суду може бути протягом десяти днів подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Л.Ф.Войнаренко