Справа № 490/5312/16-ц
н/п 2/490/2298/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина)

07 листопада 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Головацькому О. С.

за участю представника позивача - Репченка Д. В.

представників третіх осіб - Рудової Ю. О.

Бичковського О. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гипроград» до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Офісний центр Миколаїв», треті особи - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-торгстрой», Товариство з додатковою відповідальністю "Миколаївський Діпроміст", про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН

Справа № 490/5312/16-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Головацькому О. С.

за участю представника позивача - Репченка Д. В.

представників третіх осіб - Рудової Ю. О.

Бичковського О. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гипроград» до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Офісний центр Миколаїв», треті особи - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-торгстрой», Товариство з додатковою відповідальністю "Миколаївський діпроміст", про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просив витребувати на його користь з чужого незаконного володіння нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1 714,4 кв. м.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2007 року було затверджено мирову угоду, за якою ТОВ «Гипроград» передало ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення по АДРЕСА_1.

У подальшому, частині нежитлових приміщень заг. площею 566,6 кв. м по АДРЕСА_1 було надано нову адресу - АДРЕСА_1, а нежитловим приміщенням по АДРЕСА_1 було надано нову адресу: АДРЕСА_1.

На теперішній час право власності на спірне майно зареєстроване за ТОВ «Офісний центр Миколаїв».

В той же час, ухвала, на підставі якої у ОСОБА_4 виникло право власності на нежитлові приміщення, була скасована ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 06 квітня 2015 року, у зв'язку з чим позивач вважає, що відповідач володіє майном без достатніх правових підстав.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив про їх задоволення. Зазначав, що жодних правових підстав щодо володіння спірним майном, яке ОСОБА_4 у подальшому продав ТОВ «Офісний центр Миколаїв», після скасування ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва у відповідача немає.

ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, свого представника до суду не направив.

Представник відповідача ТОВ «Офісний центр Миколаїв» до суду також не з'явився, надав заяву, в якій просив про задоволення позову.

Представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що право власності на спірні приміщення перейшло від ТОВ «Гипроград» до інших осіб на підставі договорів купівлі-продажу від 18.05.2007 року та від 20.06.2007 року.

Крім того, зазначав, що постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09 лютого 2016 року звернуто стягнення на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Істок-2001» та ТДВ «Миколаївський діпроміст» перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Представник ТОВ «АТБ-торгстрой» у судовому засіданні проти позову також заперечувала, посилаючись на те, що ОСОБА_4 не здійснив передбачену законом реєстрацію права власності на нерухоме майно, а отже і не набув на нього право власності, а ТОВ «Гипроград», у свою чергу, не відмовилося від свого права власності на майно та не здійснило державної реєстрації припинення права власності, а навпаки - розпорядилося майном на власний розсуд на підставі договорів купівлі-продажу.

За такого, зазначала, що позивач не є власником спірного майна, а тому майно не перебуває у чужому незаконному володінні.

Представник ТДВ «Миколаївський діпроміст» у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У судове засідання 04 листопада 2016 року не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності осіб, що не з'явилися, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Вивчивши доводи позову та письмових заперечень, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.11.2004 року ТОВ «Гипроград» належала нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1, яка була передана власником в іпотеку на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 010/08-11/208CR від 30 листопада 2005 року, укладеного між Банком та позивачем.

Рішеннями виконкому ММР № 816 та № 895 від 27 квітня 2007 року нежитловим приміщенням по АДРЕСА_1, які належать ТОВ «Гипроград» (літ. А-5 ІІІ та IV поверхи, загальною площею 1 010,8 кв. м), надано нову адресу: АДРЕСА_1, а нежитловим приміщенням в цій же будівлі за цією ж адресою І та ІІ поверху, загальною площею 740,7 кв. м. - АДРЕСА_1, та оформлено право власності на вказані об'єкти.

11 травня 2007 року ТОВ «Гипроград» отримало свідоцтво про право власності на нерухоме майно на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Вказані обставини були встановлені рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 28 квітня 2015 року, а тому в силу ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2007 року визнано мирову угоду у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ТОВ «Гипроград» та, зокрема, визнано за ОСОБА_4 право власності на нежитлові приміщення за адресами: АДРЕСА_1, та АДРЕСА_1.

Вказана ухвала набрала законної сили 22 травня 2007 року.

В той же час, 18 травня 2007 року ТОВ «Гипроград» як власник нерухомого майна продало нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 ТОВ «Істок-2001» (нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, зареєстрований в реєстрі за № 692).

В свою чергу, 04 грудня 2009 року ТОВ «Істок-2001» продало вказане приміщення у передбаченому законом порядку ТДВ «Миколаївський діпроміст».

Крім того, 20 червня 2007 року на підставі нотаріально посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за № 987 договору ТОВ «Гипроград» продав ТОВ «АТБ-торгстрой» нежитлові приміщення по АДРЕСА_1, а останнє, в свою чергу, 20 липня 2007 року продало вказані нежитлові приміщення ТДВ «Миколаївський діпроміст».

На підставі вказаних договорів купівлі-продажу, рішеннями виконкому ММР від 22 листопада 2011 року № 1240, 13 грудня 2011 року ТДВ «Миколаївський діпроміст» було видано свідоцтво про право власності на вказані нежитлові приміщення за адресами: АДРЕСА_1, а також зареєстровано право власності у встановленому законом порядку.

Вказані обставини також були встановлені рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 28 квітня 2015 року, а тому в силу ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

У подальшому, 06 квітня 2015 року було задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен банк Аваль» (далі - Банк) на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2007 року, у зв'язку з чим її було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В той же час, 21 травня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби ММУЮ Миколаївської області за ОСОБА_4 на підставі ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.05.2007 року було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення ІІІ-IV поверхів літ. А-5, загальною площею 1 013,9 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а також на нежитлові приміщення І-ІІ поверхів літ. А-5, загальною площею 730 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 697 від 25 липня 2014 року «Про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради» (п. 34) нежитловим приміщенням третього (загальною площею 566,6 кв. м) та четвертого (загальною площею 417,8 кв. м) поверхів нежитлової будівлі літ. А-5, що розташовані по АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_4, було надано нову адресу: АДРЕСА_1.

Крім того, рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1032 від 24 жовтня 2014 року «Про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради» (п. 26) об'єкту (нежитловим приміщенням), який утворився внаслідок об'єднання нежитлових приміщень, розташованих на першому і другому поверхах громадської будівлі літ. А-5 по АДРЕСА_1 (загальною площею 123,2 кв. м + 606,8 кв. м) та на третьому і четвертому поверхах громадської будівлі літ. А-5 по АДРЕСА_1 (загальною площею 566,6 кв. м + 417,8 кв. м), який належить ТОВ «Офісний центр Миколаїв», було надано нову адресу: АДРЕСА_1.

14 листопада 2014 року ТОВ «Офісний центр Миколаїв» на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 зареєструвало право власності на вказані нежитлові приміщення загальною площею 1 714,4 кв. м. по АДРЕСА_1

Таким чином, на теперішній час власником спірних нежитлових приміщень є ТОВ «Офісний центр Миколаїв», що підтверджується наявною у матеріалах справи Інформаційною довідкою є Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач, звертаючись до суду із даним позовом, обґрунтовував його тим, що ухвала, на підставі якої у ОСОБА_4 виникло право власності на нежитлові приміщення, була скасована ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 06 квітня 2015 року, а тому відсутня відповідна правова підстава володіння ним вказаним майном, яким він у подальшому розпорядився на користь ТОВ «Офісний центр Миколаїв».

В той же час, суд із такою позицією погодитися не може з огляду на таке.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Таким чином, законодавець наділяє правом витребувати своє майно саме власника такого майна, у зв'язку з чим при розгляді даної справи суд має встановити наявність двох обставин:

1) чи є позивач ТОВ «Гипроград» власником майна, яке вибуло із його володіння;

2) чи вибуло таке майно до іншої особи без відповідної правової підстави.

Судом встановлено, що ТОВ «Гипроград» станом на 11 травня 2007 року було власником нежитлових приміщень за адресами: АДРЕСА_1, та АДРЕСА_1, які у подальшому були об'єднані у одне за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи (ст. 325 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 328, 204 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає у набувача з моменту такої реєстрації.

Ухвалою від 11 травня 2007 року, яка набрала законної сили 22 травня 2007 року, однак була скасована 06 квітня 2015 року, право власності на нежитлові приміщення за адресами: АДРЕСА_1, та АДРЕСА_1, було визнано за відповідачем ОСОБА_4

В той же час, судом встановлено, що 18 травня 2007 року ТОВ «Гипроград» як власник нерухомого майна продало нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 ТОВ «Істок-2001» (нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, зареєстрований в реєстрі за № 692).

В свою чергу, 04 грудня 2009 року ТОВ «Істок-2001» продало вказане приміщення у передбаченому законом порядку ТДВ «Миколаївський діпроміст».

Крім того, 20 червня 2007 року на підставі нотаріально посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за № 987 ТОВ «Гипроград» продав ТОВ «АТБ-торгстрой» нежитлові приміщення по АДРЕСА_1, а останнє, в свою чергу, 20 липня 2007 року продало вказані нежитлові приміщення ТДВ «Миколаївський діпроміст».

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 28 квітня 2015 року встановлено, що на момент укладення вказаних договорів ТОВ «Гипроград» діяло як правомочний власник майна (а. с. 69), у зв'язку з чим вказана обставина не підлягає доказуванню.

Враховуючи усе вищевикладене, суд встановив, що позивач, реалізуючи свою правомочність щодо розпорядження належними йому нежитловими приміщеннями, самостійно на підставі нотаріально посвідчених договорів продав вказані приміщення ТОВ «Істок-2001» та ТОВ «АТБ-торгстрой».

Вказані договори на теперішній час недійсними не визнані, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що на теперішній час ТОВ «Гипроград» не є власником спірних нежитлових приміщень, а самі приміщення вибули від позивача до інших осіб на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів. При цьому, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це (абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За такого, на думку суду, позивач не надав суду належних доказів того, що його права були порушені, оскільки ТОВ «Гипроград» самостійно як власник розпорядилося належними йому нежитловими приміщеннями, що, в свою чергу, свідчить про те, що у позивача відсутні передбачені ст. 387 ЦК України правові підстави для їх витребування, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю його вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН