Провадження № 2/643/1285/16
26.04.2016 року Московський районний суд м. Харкова у складі судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Стальмакової В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача права користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 (далі - Квартира).
В обґрунтування позову зазначила, що 30.11.2010 року позивач разом з відповідачем, яка була її подругою, у рівних частках придбали Квартиру. В подальшому, 03.07.2013 року, відповідач подарувала позивачу належну їй частку Квартири. Після укладення договору дарування відповідач передала позивачу у власність належну їй частку Квартири, добровільно виїхала з Квартири, забравши свої особисті речі, майно та документи, і з липня 2013 року в спірній Квартирі не проживає, оплату комунальних платежів не здійснює, у витратах по утриманню Квартири участі не приймає, її особисті речі в Квартирі відсутні. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням виписатися, але у зв'язку із тим, що остання проживає за межами м. Харкова, з реєстраційного обліку вона до цього часу не знялась. Відповідач зареєстрована у належній позивачу Квартирі з 23.05.2012 року по теперішній час. Позивач самостійно сплачує рахунки за комунальні послуги та вимушена сплачувати комунальні послуги за відповідача, оскільки не має лічильників, а нарахування здійснюються за кількістю зареєстрованих осіб.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі. Пояснила, що відповідач не є та ніколи не була членом її сім'ї.
Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи у її відсутність, суду не надала.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що є вітчимом позивача, зареєстрований та проживає разом з позивачем за адресою Квартири. Відповідача свідок не знає, в Квартирі проживає з кінця жовтня 2014 року. Свідок підтвердив, що з того, часу як він проживає в Квартирі, а саме з жовтня 2014 року, відповідач в Квартирі не проживає, особисті речі останньої відсутні.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засідання пояснила, що є подругою позивача, з відповідачем знайома. На протязі останніх 1,5 року, крім позивача та її вітчима ОСОБА_4, в Квартирі ніхто не проживає. Свідок зазначила, що в Квартирі буває часто, декілька разів на тиждень.
Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів.
Суд, заслухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 13.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Єрмаковою Н.Я., зареєстрованого в реєстрі за № 2245, ОСОБА_7 (Продавець) передала, а ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (Покупці) прийняли по 1/2 частині кожна у власність вказану вище Квартиру.
Як вбачається з Договору дарування частини квартири від 03.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Єрмаковою Н.Я., зареєстрованого в реєстрі за № 1086, відповідач ОСОБА_2 (Дарувальник) передала, а ОСОБА_1 (Обдарована) безоплатно прийняла у дар 1/2 частину Квартири.
Згідно даних, отриманих з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС в Харківській області, відповідач зареєстрований за адресою Квартири.
Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» № 2903 від 22.09.2015 року, за адресою Квартири, власником якої є позивач ОСОБА_1 зареєстровані: вітчим ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2
Згідно актів від 06.11.2015 року та 10.02.2015 року, складених ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, за адресою Квартири зареєстрована відповідач, яка з липня 2013 року не проживає в Квартирі, особистих речей не знайдено, спальне місце та інші ознаки, які б вказували на фактичне проживання за вказаною адресою, відсутні.
Як вбачається з відповіді Московського ВП ГУ НП в Харківській області № 5893/119-67/05 від 19.02.2016 року, заяв та звернень від ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою Квартири, з приводу вчинення перешкод її праву на проживання за вказаною адресою за період з 01.01.2014 року по теперішній час не надходило.
Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. .
Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Частиною ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.
Таким чином, право власника на користування належним йому житлом є похідним від його права власності на відповідне житло. Отже, припинення права власності на житло припиняє право колишнього власника на користування цим житлом.
Крім того, згідно ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
З досліджених судом доказів встановлено, що позивач є власником Квартири. Відповідач є колишнім власником Квартири, зареєстрована за місцем проживання у Квартирі, не проживає в ній більше року та не є членом сім'ї власника вказаного житла.
За таких обставин, вирішуючи справу на підставі наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та задовольняє позов в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя Крівцов Д.А.