Справа №490/4036/13-ц 15.02.2016
Провадження №22-ц/784/44/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 490/4036/13-ц Головуючий І інстанції Батченко О.В.
Провадження № 22-ц/784/44/16 Доповідач Темнікова В.І.
У Х В А Л А

15 лютого 2016 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Галущенко О.І., Маляренко І.Б.,

при секретарі Харитоновій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2014 року та на додаткове рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є спільною частковою власністю, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2011 року позивач звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_1, в якому посилався на те, що між ним та відповідачем з однієї сторони та ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з другої сторони 23.07.1997 року укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Згідно п.1 вказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 купили в однакових частках зазначену квартиру. Договір зареєстрований в Миколаївському МБТІ 24.03.1999 року за реєстровим № 19252. Згідно довідки МБТІ від 02.04.2010 р. вих. №1941 право власності на нерухоме майно за адресою м. Миколаїв, вул. Чкалова, 46 кв.№10 зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Балансова вартість цього нерухомого майна, згідно даних бюро, складає 22150 грн. Тобто вказана квартира належить йому та відповідачу на праві спільної часткової власності. Оскільки вказаною квартирою фактично володіє відповідач ОСОБА_1 та не бажає надавати можливість позивачу користуватися даною квартирою, позивач просив суд виділити у натурі частку, яка йому належить шляхом визнання права власності на цю частку.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є спільною частковою власністю задоволено. Судом поділено в натурі квартиру АДРЕСА_2 відповідно до першого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-085 від 05.11.2012 року, а саме: виділено в користування: ОСОБА_2 житлову кімнату літ. 5, площею 13,3 м2, житлову кімнату літ.4, площею 20,6 м2 , а також коридор літ. 3, площею 8,8 м2; ОСОБА_1 житлову кімнату літ. 6, площею 22,1 м2, а також кухню літ. 2, площею 12,9 м2. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 18505 грн. компенсації за перебільшення ідеальної частки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2098 грн. судових витрат.

Додатковим рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є спільною частковою власністю задоволено. Судом визнано за ОСОБА_2 право власності на 55/100 частин квартири АДРЕСА_2. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 45/100 частин квартири АДРЕСА_2. Зобовязано ОСОБА_2 за власний рахунок здійснити роботи з переобладнання приміщення квартири АДРЕСА_2, а саме: закласти дверний отвір зі шпаклюванням з приміщення 1-2 до приміщення 1-3, вартістю 800 грн. Виключено з другого абзацу резолютивної частини рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2014 року після слів: «а саме: виділити» слова : «в користування».

Не погодившись з зазначеним рішенням та додатковим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції на новий розгляд, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Під час розгляду справи ухвалою апеляційного суду від 28 грудня 2015 року було частково задоволено клопотання позивача ОСОБА_2 та його представника та призначено повторну судову будівельно - технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Миколаївського відділення Одеського НДІСЕ МЮ України.

Від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про розяснення ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 28 грудня 2015 року, так як вона є йому незрозумілою стосовно того як в ухвалі суду передбачено при переобладнанні квартири на 2 ізольовані житлові квартири необхідність або її відсутність втручання до інженерних мереж, повязаних із отриманням технічних умов та погоджень від експлуатуючих інженерні мережі установ; як передбачено визначення критерію для встановлення дійсності ціни(вартості) квартири та 1/2ч. квартири; як відображено вирішення порушених питань експертом на підставі правовстановлюючих документів, затвердженого архітектурного плану будинку, технічних умов балансоутримувачів інженерних мереж, а не на підставі самозабудов та самозахватів прибудинкової території, перепланувань, тощо; а також стосовно того, як в ухвалі суду відображено необхідність надання безперешкодного доступу експерту до будинку, до квартири, до допоміжних приміщень та до інженерних мереж власниками, балансоутримувачами, експлуатуючими особами, користувачами, а не тільки сторонами по справі, які можуть забезпечити доступ тільки до приміщень квартири.

В судовому засіданні відповідач підтримав заяву про розяснення ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 28 грудня 2015 року.

Інші учасники процесу до судового засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно ст. 221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд дійсно за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту. При цьому подання заяви про роз'яснення рішення суду допускається, якщо воно ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання. Таким чином, зі змісту даної норми права випливає те, що розясненню підлягають такі рішення суду, які підлягають подальшому після їх винесення самостійному виконанню.

В п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до ст.221 ЦПК України роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Якщо ж фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й розяснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в розясненні рішення.

Таким чином, за діючим законодавством підлягає роз'ясненню саме рішення суду, а не ухвала суду.

Як убачається з матеріалів справи, апеляційним судом рішення по справі постановлено не було, а ухвала суду розясненню не підлягає. Крім того, із системного аналізу тексту заяви відповідача випливає те, що відповідач фактично не згоден із змістом ухвали апеляційного суду, а не те, що йому не зрозуміла дана ухвала в сенсі положень ст. 221 ЦПК України. Для вираження ж не згоди із змістом ухвали апеляційного суду є інший, передбачений законом спосіб, а саме шляхом звернення до касаційної інстанції з касаційною скаргою у визначеному процесуальним законом порядку.

Крім того, при прийнятті рішення за результатами розгляду заяви відповідача про розяснення ухвали суду від 28 грудня 2015р., апеляційний суд враховує і те, що згідно п. п. 1.4, 1.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.01.1998р. ( у редакції наказу Міністерства юстиції України № 1950/5 від 26.12.2012р. під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами самостійно застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо. Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження)) також належить до компетенції експерта. А проведення експертиз, експертних досліджень з оцінки майна здійснюється на умовах і в порядку, передбачених Законом України "Про судову експертизу", з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" щодо методичного регулювання оцінки майна.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що з задоволенні заяви відповідача про роз'яснення ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 28 грудня 2015 року слід відмовити.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 202 ЦПК України суд може за заявою особи, яка бере участь у справі, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках призначення судом експертизи.

Оскільки по справі призначена експертиза, для проведення якої потрібен значний проміжок часу, на час проведення експертизи провадження по справі слід зупинити.

Керуючись ст. 304, 313 - 315, 208, 221, 135 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про розяснення ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 28 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є спільною частковою власністю відмовити.

Провадження по справі до отримання висновку експерта зупинити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після її проголошення в касаційному порядку.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: