Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/7682/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пономаренко Л.Е.
Провадження №22-ц/778/4051/16 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кримської О.М.,

Маловічко С.В.,

за участю секретаря Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ,

ВСТАНОВИЛА :

ПАТ «Дельта Банк» звернулося з позовними вимогами до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність предмета іпотеки АТ « Дельта Банк». Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.05.2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 0, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 36600. 00 доларів США з розрахунку 14% річних за користування кредитом на строк до 29.05.2038 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_3 за договором іпотеки № 0/3 від 29.05.2008 року передав в іпотеку квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

08.12.2011 року між АКІБ « УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором. АКІБ «УкрСиббанк» передає ( відступає) АТ «ДельтаБанк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АКІБ « УкрСиббанк» як кредитора , таким чином ПАТ «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора.

Зазначає, що на цей час утворилась заборгованість в сумі 1 568 709,27 грн. і у нового кредитора виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за собою права власності на іпотечне майно. Просить в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 1568709,27 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 773 407,2 грн., сума заборгованості за відсотками - 795302,09 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 51.1кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого 29.05.2008 приватним нотаріусом Мелітопольського МНО Левченко В.В. реєстровий №2560, про що внесено запис в Державний реєстр правочинів за реєстраційним №2925331 шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк»; визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на квартиру загальною площею 51.1кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2015року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з'явилися.

Представник ПАТ «Дельта Банк» Попович С.С. подав заяву про розгляд справи за його відсутності .

Зважаючи на те, що неявка належно повідомлених сторін не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності, скаржник подав заяву та прохає розглядати справу за його відсутності, керуючись ст. ст. 303-1, 305 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності сторін.

Згідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підсав для задоволення позову, зазначив, що строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором не настав, рішення про дострокове повернення кредитних кошів банком не приймалося, заміна іпотекодержателя належним чином не оформлена, боржник не повідомлявся ані про заміну кредитора в зобов"язані, ані своєчасно про вимогу про виконання порушеного зобов"язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, оцінка предмету іпотеки су"єктом оціночної діяльності на момент пред"явлення відповідної вимоги не визначалась, клопотання про проведення такої оцінки кредитором не заявлялось.

Проте повністю з таким висновком суду погодитись не можна.

Судом установлено, що 29.05.2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 0, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у розмірі 36600. 00 доларів США з розрахунку 14% річних за користування кредитом на строк до 29.05.2038 року.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 29.05.2018 року між ОСОБА_3 ( іпотекодавцем) та АКІБ « УкрСиббанк» (іпотекодержателем) був укладений іпотечний договір, згідно з яким іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно: двохкімнатну квартиру, загальною площею 51, 1 кв. м,, належну іпотекодавцю на праві власності, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

08 грудня 2011 року між АКІБ « УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення , відповідно до умов якого АКІБ « УкриСиббанк», у повному обсязі відступило, а ПАТ « Дельта Банк» набуло у повному обсязі право грошових вимог АКІБ « УкриСиббанк», за кредитним договором № 0 від 29.05.2008 року, укладеного між АКІБ « УкрСиббанк» та ОСОБА_3, а також за цим договором передбачено відступлення прав по іпотечному договору, за умовами якого АКІБ «УкрСиббанк» передало та відступило, а ПАТ « Дельта Банк» набуло права належні АКІБ «УкрСиббанк» по вищезгаданому іпотечному договору від 29.05.2008 року № 0/З.

За договором ПАТ « Дельта Банк» одержало право замість АКІБ «УкрСиббанк» в разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язань визначених кредитним договором одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами боржника у порядку визначеному договором іпотеки.

Згідно розрахунку, наданого ПАТ « Дельта Банк», станом на 31.07.2015 року наявна заборгованість за кредитним договором, в загальному розмірі 1 568 709.27 грн. , з яких 773407, 2 грн - борг за кредитом та 795302, 09 грн - борг за відсотками.

За ст. 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, тобто умов про предмет договору, умов, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 589, ст. 590 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" якою визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем, іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; іпотекодержатель - кредитор за основним зобов'язанням.

Тож згідно із ч. 5 ст. 3 вказаного Закону іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Частиною 1 ст. 17 вказаного Закону передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. У разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку).

Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.1 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки: у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки; в інших випадках відповідно до діючого законодавства.

Згідно із п. 4.2 договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України "Про іпотеку"; з інших передбачених законодавством України підстав.

Відповідно до пункту 5.2 договору іпотеки позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання грошового зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, у порядку встановленому Законом України "Про іпотеку".

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Така правова позицію узгоджується з правовим висновком, який викладений у постанові Верховного Суду України № 6-1851цс15 від 30 березня 2016 року.

У п. 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, прийшов до правильного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ « Дельта Банк», проте не врахував, що оскільки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, і суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання таким способом, про який просить позивач, тому саме з цих підстав слід відмовити у задоволенні позову ПАТ « Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього.

Натомість це не позбавляє кредитора звернутися за позовом про звернення стягнення в інший спосіб, але суд розглядає справи відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тож предмет та підставу позову визначає виключно позивач (ст. ст. 10, 11 ЦПК України).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з підстав, зазначених в мотивувальній частині рішення судової колегії, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України .

Таким чином аргументи апеляційної скарги частково є виправданими. Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, зводяться лише до констатації факту існування боргу та наполяганні на задоволенні позовних вимог з урахуванням передбаченої законом можливості звернення стягнення на іпотечне майно.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 листопада 2015 року у цій справі змінити відмовивши у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність з підстав, передбачених в мотивувальній частині рішення апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Г.С. Подліянова

Судді: О.М. Кримська

С.В. Маловічко