Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"13" січня 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Хараджа О. О., при секретарі Дорош Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Азовзагальмаш». Після цього 29 жовтня 2015 року позивачка була звільнена за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України. За період роботи позивачки їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата. Розмір заборгованості за розрахунками позивачки складає 13262,36 грн. У звязку із порушенням строків виплати заробітної плати вважає необхідним стягнути на її користь компенсацію втрати частини доходів у розмірі 97,01 грн. Також у звязку із непроведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України позивачка просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні із розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 132,43 грн. за 18 середньомісячних робочих днів, у розмірі 2383,74 грн. Вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача їй завдано моральну шкоду, розмір якої оцінює в 700 грн.

На підставі викладеного, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 13262,36 грн., компенсацію, яка нараховується при втраті частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати у розмірі 97,01 грн., середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 30 жовтня 2015 року по 25 листопада 2015 року у розмірі 2383,74 грн., а також за час розгляду справи у суді по день прийняття остаточного рішення, та моральну шкоду у розмірі 700 грн.

Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала на адресу суду заяву про розгляд справи без її присутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, надавши письмові заперечення проти позову, в яких позовні вимоги визнала частково в частині заборгованості з заробітної плати перед позивачкою у розмірі 13262,36 грн. Інші позовні вимоги не визнала, вважала їх незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначила, що позивач не додала до позову жодних доказів на підтвердження того, що вона зверталась до відповідача з вимогою про виплату компенсації, проте відповідач погоджується з розрахованою позивачкою сумою компенсації. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то представник відповідача визнала розрахунок середньоденного заробітку позивачки у розмірі 132,43 грн., але зазначила, що позивачка у день свого звільнення не працювала. До позовної заяви не додано жодних доказів того, що позивачка зверталась на адресу ПАТ «Азовзагальмаш» з вимогою про проведення з нею розрахунку, як того вимагає ст.116 КЗпП України, тому розрахунок середнього заробітку треба починати з 25 листопада 2015 року (з дня звернення до суду). Представник відповідача не погодилась із вимогами стягнення суми моральної шкоди, вказуючи про їх безпідставність. Просила у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку, компенсації, моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

У звязку із неявкою представника відповідача в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Судом встановлено, що позивачка у період з 10 квітня 2013 року по 29 жовтня 2015 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Після цього її було звільнено за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивачки (а.с. 9).

За період роботи позивачки їй нараховувалась заробітна плата.

У день звільнення 29 жовтня 2015 року позивачці не була здійснена виплата всіх сум, що належали їй від підприємства.

Згідно розрахункового листа, виданого ПАТ «Азовзагальмаш» на імя позивачки, заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 за період з березня 2015 року по жовтень 2015 року складає 13262,36 грн. При цьому суд зазначає, що вказана сума заборгованості по заробітній платі вказана вже з урахуванням утримань передбачених законом податків та обов'язкових платежів (а.с. 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Ця ж норма пролонгована змістом частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці».

Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується розрахунковим листом та письмовими поясненнями представника відповідача, внаслідок чого станом на теперішній час існує заборгованість по заробітній платі у розмірі 13262,36 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню у розмірі 13262,36 грн.

При розрахунку сум компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати суд виходить з наступного.

За статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ст.ст. 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 1 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року (далі Порядок), його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Позивачкою заявлено позовні вимоги щодо стягнення на її користь компенсації за порушення строків виплати заробітної плати у розмірі 97,01 грн., оскільки несвоєчасна виплата відповідачем заробітної плати призвела до втрати позивачкою частини доходів.

Разом з тим, представник відповідач у своїх запереченнях проти позову зазначила, що ПАТ «Азовзагальмаш» визнає розмір компенсації за порушення строків виплати заробітної плати у розмірі 97,01 грн.

За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо стягнення компенсації у розмірі 97,01 грн., оскільки наведений нею розрахунок є обгрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Одночасно з цим, судом також було встановлено, що позивачка в день свого звільнення 29 жовтня 2015 року не працювала, що підтверджується табелем обліку робочого часу, цей день у табелі відмічений позначкою «В», що є вихідним днем. В такому випадку відповідно до вимог статті 116 КЗпП України позивачка мала обовязок предявити до відповідача вимогу про проведення остаточного розрахунку. Відповідно до змісту статті 116 КЗпП України обовязок працівника звернутися до працедавця із вимогою про здійснення остаточного розрахунку виникає у випадку, якщо працівник в день звільнення не працював. При цьому суд зауважує, що наведена норма не виділяє окремо причин невиконання трудових обовязків працівником в день його звільнення.

Суд вважає за можливе стягнути суму середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати на користь позивачки за період з 25 листопада 2015 року, тобто з дня звернення до суду з даним позовом і по день розгляду судом рішення, оскільки на день розгляду судом справи не має доказів про повний розрахунок з позивачкою.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Верховний Суд України в п. 20 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 розяснив, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Такі ж правові позиції наведені в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11.

За таких обставин з урахуванням положень ст.ст.116, 117 КЗпП України, позивачка має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 25 листопада 2015 року і по день ухвалення судом рішення, тобто по 13 січня 2016 року, оскільки до цього часу розрахунок з позивачкою не проведено.

При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного.

Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Позивачкою був наданий до суду розрахунок середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували дню звільнення.

Згідно наданого позивачкою розрахунку, її середньоденна заробітна плата становить 132,43 грн.

Відповідач у своїх поясненнях повністю погодився із розрахованим позивачкою розміром середньоденного заробітку в сумі 132,43 грн.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Крім того, нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також за принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зважаючи на вказані принципи та обставини того, що суд не може вийти за межі позовних вимог позивачки, яка у своєму позові наполягає на розмірі середньоденного заробітку в розмірі 132,43 грн., а відповідач повністю визнає вказаний розмір, вказана обставина не підлягаю доведенню іншими доказами, та вважається судом встановленою у зазначеному розмірі 132,43 грн.

За даними представленого відповідачем графіку роботи №9 роботи особового складу ВОХР на 2015 рік кількість робочих днів за період з 25 листопада 2015 року по 13 січня 2016 року складає 12 робочих днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 25 листопада 2015 року по 13 січня 2016 року складає 1589,16 грн. (12 днів х 132,43 грн.).

За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню - складає 1589,16 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем позивачці заробітної плати, позивачці була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачкою у 700,00 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивачки, істотність вимушених змін у її житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав. Виходячи з розуміння загальнолюдських цінностей, жоден працівник не може залишатися байдужим до порушення роботодавцем його права на оплату праці, а тому суд погоджується з тим, що встановлені порушення трудових прав позивачки повязані з певними душевними стражданнями і вважає, що 300 грн. є достатньою і справедливою компенсацією завданої їй моральної шкоди.

Що стосується судового збору, то суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються: позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Вимогами ч. 3 ст. 88 ЦК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п.п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно із нормами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату, яка з 1 січня дорівнює 1218 гривень.

Таким чином з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 гривень за вимоги майнового характеру та 487,20 грн. за вимоги немайнового характеру, що разом складає 974,40 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 174, 209, 212-215, 218, 224-228 ЦПК України, ст.ст. 115, 117, 233, 237-1 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька область, м. Маріуполь, площа Машинобудівельників, буд.1, ) на користь ОСОБА_1, заборгованість по заробітній платі у розмірі 13262,36 грн., компенсацію, яка нараховується при втраті частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати у розмірі 97,01 грн. та моральну шкоду в розмірі 300 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька область, м. Маріуполь, площа Машинобудівельників, буд.1, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1589,16 грн., з утриманням Публічним акціонерним товариством «Азовзагальмаш» з цих сум передбачених законом податків та обовязкових платежів при її виплаті.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька область, м. Маріуполь, площа Машинобудівельників, буд.1, ) на користь держави судовий збір у розмірі 974,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Іллічівським районним судом м. Маріуполя за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. О. Хараджа