Справа № 657/781/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2016 Каланчацький районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Ковальчук О. В.

за участю секретаря Шахової О.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та про їх виселення,

В с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом в якому, з урахування уточнених позовних вимог, просить визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке розташоване в смт. Каланчак Каланчацького району Херсонської області по вул. Кримська, 15, з виселенням їх із зазначеного приміщення.

Мотивуючи свої вимоги, позивач ОСОБА_3 вказує, що на підставі договору дарування від 23 квітня 2009 року є власником будинку, що розташований в смт. Каланчак Каланчацького району Херсонської області по вул. Кримській, 15. Попереднім власником будинку був її з відповідачем, ОСОБА_4, батько ОСОБА_7. В звязку з припиненням права власності колишнього власника будинку ОСОБА_7, відповідачі, які були членами його сімї в розумінні ст. 5 Сімейного кодексу України, та не є членами її сімї, втратили право проживання в належному їй житловому будинку. Оскільки закон не передбачає у випадку зміни власника будинку перехід прав і обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника, а відповідачі не є членами сімї нового власника будинку, то вони підлягають виселенню з будинку. Крім того, відповідачі постійно чинять перешкоди у користуванні належним їй житлом, вчиняючи постійні сварки.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити їх з підстав викладених у позові.

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_1, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити його з підстав викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала та в судовому засіданні пояснила, що проживає в належному позивачеві будинку зі згоди покійного батька ОСОБА_7, який був попереднім власником будинку. Власного житла вона не має, тому не має змоги знятися з реєстрації та виселитися з займаного житла.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі та пояснив, що є чоловіком відповідача ОСОБА_4. У спірному будинку проживають з відповідачем зі згоди її покійного батька ОСОБА_7. Оскільки, власного житла вони не мають, тому не можуть виселитися з зазначеного будинку.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 Валеддін Бекмурза огли, який діє на підставі доручення, в судому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, та надав суду заперечення в яких зазначає, що позов є необґрунтованим та безпідставним, оскільки відповідачка ОСОБА_4, яка народилася та проживає в спірному буднику є членом сімї власника будинку, тому не може бути знята з реєстрації та виселена. На тих же підставах не може бути і виселений відповідач ОСОБА_5,оскільки він є чоловіком та членом сімї відповідача ОСОБА_4. Крім того, відповідачі належним чином користуються житлом і не можуть бути позбавлені права користування в силу ст. 9 ЖК України.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі зареєстровані у спірному будинку з лютого 1994 року. З 18 травня 2006 року будинок належав батьку позивачки та відповідачки ОСОБА_4, ОСОБА_7. На підставі договору дарування від 23 квітня 2009 року власником спірного будинку є позивачка. Відповідачі не є членами сімї позивача, в розумінні ст. 5 Сімейного Кодексу України.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що є сестрою позивачки ОСОБА_3 та відповідачки ОСОБА_4. Відповідачі проживають в належному позивачеві будинку зі згоди їх покійного батька ОСОБА_7. Між сторонами існують неприязні стосунки, в звязку з чим між ними постійно виникають сварки.

Свідок ОСОБА_9 надала суду аналогічні пояснення, додавши, що батьки сторін дозволили проживати відповідачам у спірному будинку, до побудови власного. Проте, до цього часу відповідачі власного будинку не збудували.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він є родичем сторін, коли ОСОБА_4 з чоловіком переїжджала до будинку своїх батьків, він перевозив на машині їхні речі. Дозвіл на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 дали батьки.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що є донькою позивачки. Між сторонами існують неприязні стосунки, в результаті яких, відповідачі постійно вчинять сварки.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що відповідачі постійно погрожують позивачу та погрожували йому і його дружині, ОСОБА_11, розправою.

Згідно положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного ОСОБА_8 України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. ОСОБА_8 зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного ОСОБА_8 України.

Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 05 листопада 2014 року розглянув справу № 6-158 цс 15, предметом якої був спір про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення із будинку та зняття з реєстрації. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Отже, у зв'язку з припиненням права власності ОСОБА_7 на будинок, відповідачі втратили право користування ним, а позивачка, як новий власник будинку, має право вимоги на усунення перешкод в користуванні ним та не має правового обов'язку забезпечувати житлом членів сім'ї колишнього власника будинку, її право на усунення перешкод в користуванні власністю чинним законодавством не поставлено в залежність від наявності або відсутності обставин, передбачених ст. 116 ЖК України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, в частині зняття з реєстрації та виселення відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Поряд з цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зняття з реєстрації та виселення відповідача ОСОБА_6, задоволенню не підлягає, оскільки згідно копії її паспорту, який міститься в матеріалах справи, з 2012 року місце її проживання зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, суд -

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та про їх виселення, задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5, такими що втратили право користування житловим приміщенням, яке розташоване в смт. Каланчак Каланчацького району Херсонської області по вул. Кримська, 15.

Виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, з житлового приміщення, що розташоване в смт. Каланчак Каланчацького району Херсонської області по вул. Кримська, 15, без надання іншого житлового приміщення.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Херсонської області, через суд Каланчацький районний суд, шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особами, які не були присутніми при проголошенні рішення, протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.

Повний текст рішення суду викладено 19 лютого 2016 року

Суддя: Ковальчук О. В.