У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-Дістрибьюшн», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ЦФР», про розірвання договору купівлі-продажу товару, повернення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-Дістрибьюшн» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 1 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 13 червня 2015 року у магазині «Фокстрот» товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-Дістрибьюшн» (далі - ТОВ «САВ-Дістрибьюшн») він придбав у кредит телевізор «Самсунг», вартістю 8 829 грн 90 коп. При виборі телевізора він просив працівників магазину надати йому телевізор 2015 року випуску, у зв'язку з чим персонал магазину запропонував йому вказаний телевізор. Перевірити надані йому при купівлі товару документи він не міг, оскільки має поганий зір. Вдома він з'ясував, що телевізор 2013 року випуску, тобто він придбав товар, який його не влаштовує.

25 червня 2015 року він звернувся до адміністрації магазину із заявою про повернення телевізора, вказавши причиною повернення те, що телевізор 2013 року випуску, а не 2015 року випуску, який він мав намір купити, повернувши телевізор і всі документи, що стосуються договору купівлі-продажу. Адміністрація магазину відмовилась оформити документи про повернення товару.

30 червня 2015 року він отримав відповідь директора ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» про те, що підстав для повернення сплачених за товар грошових коштів немає.

5 серпня 2015 року він звернувся із заявою про розірвання договору купівлі-продажу вже повернутого ним телевізора. Проте грошові кошти не отримав.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги, на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. ст. 700, 707, 1167 ЦК України просив суд: розірвати договір купівлі-продажу від 13 червня 2015 року; стягнути з ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» на його користь сплачені за товар грошові кошти в розмірі 8 829 грн 90 коп. та 2 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 1 червня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Розірвано договір купівлі-продажу телевізора «Самсунг», укладений 13 червня 2015 року між ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» магазин «Фокстрот» та ОСОБА_3 Стягнуто з ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» магазину «Фокстрот» на користь ОСОБА_3 сплачені за товар грошові кошти в розмірі 8 829 грн 90 коп. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, застосувавши положення ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів», виходив із того, що позивач має право у 14-тиденний строк на розірвання договору та отримання грошових коштів у розмірі вартості вже повернутого товару, оскільки при наявності для цього підстав відповідач не обміняв йому телевізор.

Проте погодитись із такими висновками суду не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 13 червня 2015 року ОСОБА_3 придбав у магазині «Фокстрот» ТОВ «САВ-Дістрибьюшн» за кредитні грошові кошти телевізор «Самсунг» вартістю 8 829 грн 90 коп., що підтверджується фіскальним чеком.

25 червня 2015 року позивач звернувся у магазин «Фокстрот» із заявою про повернення сплаченої за товар грошової суми у зв'язку з тим, що придбаний телевізор є застарілим - 2013 року випуску, а не 2015 року випуску, який він мав намір купити.

На його заяву магазин повідомив про відсутність підстав для повернення сплачених грошових коштів на підставі ч. 1 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки товар перебував у користуванні, зокрема, за договором було здійснено налаштування телевізора «Smart TV».

5 серпня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до вказаного магазину із заявою про розірвання договору купівлі-продажу від 13 червня 2016 року та повернення сплачених за товар грошових коштів.

8 серпня 2015 року відповідач відмовив у задоволенні заяви, посилаючись на відсутність порушень, передбачених ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки протягом встановленого гарантійного строку не виявлено істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару.

Чинним законодавством України передбачено два випадки розірвання договору купівлі-продажу та повернення грошових коштів за товар: на підставі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків (ч. 2 ст. 8 Закону України ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів»); або обміну товару належної якості протягом 14 днів, якщо товар не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Так, звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_3 посилався на положення ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів», який регулює обмін товару при певних умовах, а не повернення грошових коштів.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Обмін товару належної якості провадиться, якщо він не використовувався і якщо збережено його товарний вигляд, споживчі властивості, пломби, ярлики, а також розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром.

При цьому, якщо всі вищевикладені вимоги дотримано і на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари, або розірвати договір та отримати грошові кошти у розмірі вартості повернутого товару (ч. 2 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Проте суди не перевірили чи підлягають застосуванню до спірних правовідносин норми чч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів», не звернули уваги на пояснення відповідача та надані ним докази на підтвердження того, щотелевізор перебував у користуванні, а саме акт приймання-передачі від 13 червня 2015 року про виконання в повному обсязі послуг з налаштування, згідно з яким претензій у споживача не було, не надали їм належної правової оцінки (ст. 212 ЦПК України).

Вирішуючи спір, суди зазначених вимог закону не врахували, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, і дійшли передчасного висновку про часткове задоволення позову.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-Дістрибьюшн» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 1 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик