У Х В А Л А

іменем україни

01 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т. П., Попович О. В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним іпотечного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Волинської області від 24 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що 11 вересня 2006 року між ним та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (далі - АППБ «Аваль»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), було укладено кредитний договір № 014/1101/74/30968, за умовами якого банк надав йому кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 97 700 доларів США на термін до 10 вересня 2026 року для придбання нерухомості на первинному ринку.

На забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору цього ж дня між ним та банком було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого він передав в іпотеку банку свої майнові права, які виникли в нього за договором про дольову участь від 19 грудня 2005 року № 56-А/12 з усіма додатковими угодами до нього, а саме: право на отримання у власність нежитлового приміщення загальною площею 174,34 кв. м під шахматно-шашковий клуб у вбудовано-прибудованому приміщенні торгово-громадського призначення 9-ти поверхового двосекційного житлового будинку АДРЕСА_1.

Згідно із Законом України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладання зазначеного іпотечного договору) майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки, у зв'язку із чим просив визнати недійсним вказаний іпотечний договір та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним іпотечний договір від 11 вересня 2006 року, укладений між АППБ «Аваль» та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н. А. та зареєстрований в реєстрі за № 2975.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 24 листопада 2015 року рішення Луцького міськрайонного сулу Волинської області від 24 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що майнові права на спірне нежитлове приміщення у незавершеному будівництвом житловому будинку відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент укладання договору іпотеки) не могли бути предметом іпотеки, а отже ОСОБА_3 неправомірно передав в іпотеку зазначені майнові права АППБ «Аваль».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що на момент укладання оспорюваного договору іпотеки - 11 вересня 2006 року - майнові права могли бути предметом іпотеки, тому передача позивачем в іпотеку АППБ «Аваль» майнових прав на спірне нежитлове приміщення у незавершеному будівництвом житловому будинку відповідала вимогам чинного на той час законодавства.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 19 грудня 2005 року між ОСОБА_3 як замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод будівельних конструкцій» як виконавцем було укладено договір про дольову участь № 56-А/12, згідно з умовами якого виконавець зобов'язався побудувати з власних матеріалів та передати замовнику нежиле приміщення загальною площею 174,34 кв. м під шахматно-шашковий клуб у вбудовано-прибудованому приміщенні торгово-громадського призначення 9-ти поверхового двосекційного житлового будинку АДРЕСА_1.

11 вересня 2006 року між ОСОБА_3 та АППБ «Аваль» було укладено кредитний договір № 014/1101/74/30968, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 97 700 доларів США на термін до 10 вересня 2026 року для придбання нерухомості на первинному ринку.

Цього ж дня на забезпечення виконання вказаного кредитного договору між АППБ «Аваль» та ОСОБА_3 було укладено договори іпотеки, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку банку майнові права на нежитлові приміщення загальною площею 174,34 кв. м під шахматно-шашковий клуб у вбудовано-прибудованому приміщенні торгово-громадського призначення 9-ти поверхового двосекційного житлового будинку АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майнові права не могли бути предметом іпотеки, тому передача в іпотеку зазначених майнових прав АППБ «Аваль» є неправомірною.

За статтями 1, 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом.

Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.

Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

На час укладення оспорюваного договору іпотеки ст. 5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки.

Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про іпотеку».

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1502цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2250цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-290цс16 та від 23 березня 2016 року у справі № 6-289цс16 та за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову за встановлених судом обставин, на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваного іпотечного договору недійсним.

У свою чергу суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, характер спірних правовідносин та норму права, яка їх регулює, дійшов правильного висновку про те, що оспорюваний договір іпотеки майнових прав на спірне нежитлове приміщення у незавершеному будівництвом житловому будинку від 11 вересня 2006 року є недійсним, а передача в іпотеку зазначених майнових прав АППБ «Аваль» є неправомірною.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

З огляду на таке рішення апеляційного суду Волинської області від 24 листопада 2015 року підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2015 року.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 24 листопада 2015 року скасувати, залишити в силі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

О. В. Попович