Справа № 296/3196/16-ц
Провадження № 2/296/1533/16
УХВАЛА

Іменем України

"16" листопада 2016 р. м. Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого-судді Галасюка Р.А.,

при секретарі Могилевець В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 327 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» про визнання припиненими зобовязань за договором іпотеки та припинення обтяження нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ОСОБА_2 Аваль», у якому позивач просить визнати припиненими зобовязання за договором іпотеки, укладеним 12.08.2008 року між ОСОБА_1 і ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» та припинити обтяження нерухомого майна, що належить позивачу і було передано в іпотеку відповідачу згідно договору, зокрема: квартири № 4, виведеної із житлового фонду під магазин, що знаходиться в м. Житомирі по вул. Івана Кочерги, 9, загальною площею 62,2 кв.м.; земельної ділянки, площею 0,0225 га, яка розташована в м. Житомирі, вул. Івана Кочерги, 9, та виключити запис про обтяження даного майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в тому числі з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек).

В судовому засіданні 14.07.2016 року позивач та її представник заявили клопотання про відкладення розгляду справи, через неготовність представника позивача, оскільки делегування повноважень позивачем на представництво в суді, у відповідній довіреності (а.с.65), іншому представнику, відбулось саме в день проведення судового засідання, а тому розгляд справи було відкладено на 05.10.2016 року.

Належним чином повідомлений про вказану дату позивач (а.с.67) в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, у звязку з чим розгляд справи було відкладено на 16.11.2016 року. В порядку ст.74 ЦПК України, суд сповіщав позивача про час і місце розгляду повісткою, направленою на його адресу рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Однак вказаний рекомендований лист повернувся із відміткою поштового закладу про повернення повістки без вручення за закінченням терміну зберігання (а.с.70).

Таким чином, судом були використані всі можливі законні заходи для сповіщення позивача про час і місце розгляду справи, проте останній за викликом до пошти для отримання повістки і відповідно в суд не зявлявся, причини неявки в судове засідання не повідомив. Про належну обізнаність позивача щодо розгляду даної справи свідчить її заява з додатками про припинення повноважень первісного представника (а.с.71-75), яку позивачем подано через канцелярію суду особисто саме 16.11.2016 року, однак у вказаному зверненні позивач не вказала причини своєї неявки або неявки свого нового представника, заяв про розгляд справи у її відсутність не надійшло.

У ст. 77 ЦПК України встановлюється обов'язок повідомити суду про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що особа не з'явилась в судове засідання без поважних причин.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що немає підстав вважати причини неявки позивача і представника у судове засідання поважними та обґрунтованими.

За ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь в справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Аналіз ст.169 ЦПК України свідчить про те, що у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, незалежно від причин неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду. Наслідок неявки позивача, передбачений у ч.3 коментованої статті є імперативним, тобто застосовується в усіх випадках повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла зава про розгляд справи у його відсутності, незалежно від того чи є можливість вирішити спір по суті. Повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що неявки позивача і її представника у судові засідання 05 жовтня та 16 листопада 2016 року, перешкоджають розгляду цивільної справи у розумний строк.

Відповідно до роз'яснень ч. 3 п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суду першої інстанції» у разі неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, належним чином і в установленому порядку повідомленої про дату судового засідання, питання про можливість судового розгляду вирішується з урахуванням вимог статей 169, 224 ЦПК України. За змістом вимог ч.3 ст.169, п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений в разі повторної неявки позивача, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка без поважної причини. Крім того, такою ухвалою обмежено доступність правосуддя в сенсі ст.6 Європейської конвенції з прав та основоположних свобод людини.

Із вказаної норми випливає, що сам по собі факт повторності неявки в судове засідання позивача є процесуальним наслідком залишення позову без розгляду. При цьому поважність неявки в судове засідання позивача судом не враховується.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» (CASE OF KREUZ v. POLAND, заява N 28249/95, п. 53 рішення від 19 червня 2001 року). У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод Україна взяла на себе зобовязання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Згідно розяснень, які містяться в абз.5 п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» №11 від 17 жовтня 2014 року, оцінюючи поведінку заявника, а також осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу, слід звернути увагу на те, що не можна покладати відповідальність за тривалий розгляд справи використання ними процесуальних засобів, передбачених законодавством, для здійснення свого захисту, зокрема, у звязку зі зміною позовних вимог, вивченням матеріалів справи, заявлення клопотань, оскарженням ухвалених судових рішень. Разом із тим слід взяти до уваги факти невиконання ними процесуальних обовязків, наприклад, ненадання чи надання з порушенням строку, передбаченого ЦПК, доказів у справі; неодноразові неявки в судове засідання без поважних причин, якщо це призвело до порушення розумного строку судового розгляду.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги неодноразову неявку належним чином повідомлених позивачки та її представника у судові засідання, відсутність заяв про розгляд справи за їх відсутності, при цьому неявки позивача визнані неповажними, що у свою чергу вказує на незацікавленість її у вирішенні спору та зловживанні своїми процесуальними правами, позивач явно затягує розгляд справи, а вирішення спору в такому випадку, без заяви позивача про розгляд справи у її відсутність, було б порушенням принципу диспозитивності, а також з метою недопущення порушення розумних строків розгляду даної справи, в силу ч.2 ст.77 ЦПК України є підстави визнати, що позивачка та її представник повторно не з`явилися до суду без поважних причин, а тому позовну заяву слід залишити без розгляду, що не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до правосуддя.

З огляду на викладене, суд, в даному випадку, зобов'язаний застосувати імперативну норму процесуального законодавства та залишити позов без розгляду.

Керуючись ст.76 ч.5, ст.169 ч.3, ст.207 ч.1 п.3, ст.ст.209,210 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» про визнання припиненими зобовязань за договором іпотеки та припинення обтяження нерухомого майна залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Р. А. Галасюк