Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/831/16 Головуючий у 1 інстанції: Колодіна Л.В.
Є.У.№ 320/4018/15-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

ОСОБА_2

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Мелітопольська міська державна нотаріальна контора, Управління Держземагенства у Мелітопольському районі Запорізької області, Реєстраційна служба Мелітопольського міськрайонного управління юстиції про скасування права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 29 березня 2010 року помер її батько -ОСОБА_5. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 600,14 кв.м., розташованої за адресою: м. Мелітополь, вул.. Бердянська, 1. З 22.06.2000 року вказана земельна ділянка є власністю ОСОБА_5 згідно Державного акту на право власності. З 10.11.2006 року житловий будинок є власністю ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу житлового будинку, укладеного між зазначеними сторонами, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу ОСОБА_6. В момент посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, до дня своєї смерті ОСОБА_5 взагалі не укладав з ОСОБА_4 ніякої угоди, Договору, правочину по земельній ділянці. З 10.11.2006 року ОСОБА_4 незаконно користується земельною ділянкою без правовстановлюючих документів на землю. Земельна ділянка залишилась власністю ОСОБА_5, померлого 29.03.2010 року. 20.11.2012 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку з моменту укладення договору по будинку від 10.11.2006 року. Таке рішення ухвалено після смерті власника земельної ділянки ОСОБА_5, померлого 29.03.2010 року.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд, визнати право власності на спадщину.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з положень ЦПК щодо засад цивільного судочинства, зокрема змагальності сторін.

За ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції було встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 05.06.2007 року, ОСОБА_5, який помер 29.03.2010 року, належала земельна ділянка площею 600,14 кв.м., яка розташована за адресою: м. Мелітополь, вул. Бердянська, 1.

Зазначений будинок був проданий, та з 10 листопада 2006 року житловий будинок по вул. Бердянській, 1 в м. Мелітополі належить відповідачці за договором купівлі-продажу будинку.

На час розгляду справи є рішення суду, яке набуло чинності та за яким право власності на спірну земельну ділянку було визнано за відповідачкою.

Так, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 20 листопада 2012 року було визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок № 1 по вул.Бердянській у м.Мелітополі, з моменту укладання договору купівлі-продажу будинку, тобто від 10.11.2006 року.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2013 року вищевказане рішення було залишено без змін.

Спірна земельна ділянка включена до державного реєстру як така, що зареєстрована на відповідачку.

Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

За ч.1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

За ст. ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи чинне судове рішення, за яким визнано право власності на земельну ділянку за відповідачкою з дня придбання нею будинку, немає підстав вважати, що зазначена земельна ділянка становила обєкт спадкування.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на викладене, не може бути визнано право власності за позивачкою за наявності судового рішення, яким це право визнано за іншою особою та, виходячи зі змісту судового рішення, існувало на час відкриття спадщини..

З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що підставою виникнення права власності на земельну ділянку у відповідачки є рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 20.11.2012 року, яке набрало чинності. Крім того, в цьому рішенні прямо зазначено, що право власності виникло з моменту укладання договору купівлі-продажу, тобто від 10 листопада 2006 року.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачає.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: