Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/946/16 Головуючий у 1 інстанції: Світлицька В.М.
Є.У.№ 331/976/15-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

ОСОБА_2

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про дострокове розірвання договору банківського вкладу, стягнення вкладу та процентів,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 10.07.2014 року між позивачем та ПАТ «КБ «Надра» укладено договір №1972873 строкового банківського вкладу без поповнення, оформлений в рамках пакету послуг ПУ «Перший». Відповідно до умов зазначеного договору вкладник зобов'язується в строк не пізніше 5 календарних днів з дня підписання договору передати, а банк зобов'язується прийняти грошову суму у розмірі 15449, 28 дол. США та зобов'язується повернути вклад вкладникові і сплатити проценти у розмірі 12.5 % річних. 12.01.2015 року ОСОБА_3 звернувся до банку із заявою про повернення вкладу та нарахованих процентів, проте, банком не повернуто коштів вкладу та нарахованих процентів.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, достроково розірвати договір №1972873 від 10.07.2014 p., укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3, стягнути з ПАТ «КБ «Надра»на його користь грошову суму вкладу та нарахованих процентів у валюті договору в загальному розмірі 15 824, 52 дол. США, з яких 15449, 28 дол. США - сума вкладу, 375, 24 дол. США - сума нарахованих на вклад процентів станом на 12.01.2015р.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

За змістом статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах і в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, як зазначено у ст. 1060 ЦК України, укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону України ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що після запровадження у банку тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку, з дотриманням принципу черговості.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі постанови Правління НБУ від 5 лютого 2015 року № 83 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" до категорії неплатоспроможних", керуючись п. 2 ч. 5 ст. 12, ст. 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 26 від 5 лютого 2015 року про початок з 6 лютого 2015 року процедури виведення ПАТ "КБ "Надра" з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації строком на три місяці з 6 лютого 2015 року по 5 травня 2015 року та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Надра".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 квітня 2015 року № 85 дію тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Надра" продовжено до 5 червня 2015 року, включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 червня 2015 року № 113 на підставі постанови Правління НБУ від 4 червня 2015 року № 356 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра"" розпочата процедура ліквідації ПАТ "КБ "Надра", призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку на період з 5 червня 2015 року до 4 червня 2016 року.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що він звернувся до відповідача з вимогами про повернення вкладу до введення тимчасової адміністрації а також на те, що він не отримав реально коштів, тому що перерахування їх на поточний банківський рахунок не є виконанням, до того є суми, нараховані до сплати як гарантії вкладнику нараховані виходячи з заниженого курсу долара.

Разом з тим, укладений між сторонами договір банківського вкладу в умовах п.п. 2.5., 2.6. й між сторонами догові передбачав повернення вкладу та належних до сплати банком сум шляхом перерахування на поточний рахунок, після чого зобовязання за депозитним вкладом вважаються виконаними.

Оскільки згідно з умовами договорів банківських вкладів (депозитів) після закінчення дії кожного з цих договорів відповідні суми депозиту були перераховані на поточний рахунок позивача - у подальшому між сторонами виникли правовідносини із договору банківського рахунка (ст.ст. 1066, 1076 ЦК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-36цс15 від 10 червня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що за ст. 36 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, яка визначає наслідки запровадження тимчасової адміністрації, під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до ст. 36 зазначеного закону.

Судом було встановлено, що позивачеві нараховане відшкодування, яке гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у розмірі 200 000 гр. при цьому офіційний курс НБУ визначений станом на 9-00 год. 6.2.2015 р. Таке відшкодування нараховане за максимально граничним розміром.

Та обставина, що курс валют згодом змінився не є підставою для визнання дій відповідача неправомірними та скасування оскаржуваного судового рішення.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: