АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/2313/15-ц Номер провадження 22-ц/786/408/16Головуючий у 1-й інстанції Солоха О. В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Мартєва С.Ю., Чічіля В.А.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі представника позивача Гапона О.Я.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 08 грудня 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором

зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» про визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» звернулось до суду із вказаним позовом та просило стягнути солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором №014/0054/74/71337 від 25 вересня 2006 року у розмірі 2 644,47 доларів США та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 25 вересня 2006 року зі ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №014/0054/74/71337.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 25 вересня 2006 року з ОСОБА_5 був укладений договір поруки №014/0054/74/71337/1, відповідно до умов якого, поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням позичальника в повному обсязі цих зобовязань (п. 1.2 Договору поруки).

Позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань перед Банком за кредитним договором, не погашає належним чином щомісячно, відповідно до умов кредитного договору, заборгованість за кредитним договором.

Позичальнику та Поручителю були направлені вимоги (за вих. №114-0-0-00/15- 37132 від 01.07.2015р. та вих. №1144-0-0-00/15-37153 від 01.07.2015р.) стосовно дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором та вимоги про виконання грошових зобов'язань за договором поруки, однак вимоги були проігноровані, а заборгованість не повернуто.

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом та просив визнати недійсним кредитний договір №014/0054/74/71337 від 25 вересня 2006 року, укладений між ним та ПАТ «Райфайзен Банк Аваль».

В обґрунтування позовних вимог вказував, що банком при укладенні кредитного договору не була надана йому, як споживачу, необхідна, договірна та своєчасна інформація про отриману продукцію, у зв'язку з чим він мав помилкову уяву стосовно вартості кредиту (грошових коштів, як предмету позики) та своїх зобов'язань за договором (розміру грошового зобов'язання).

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 08 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» задоволено частково.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» в особі Полтавської обласної дирекції публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 25.09.2006 року №014/0054/74/71337 у сумі 2631,81 доларів США (що становить в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку 55961,32 грн.).

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 - відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3, просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні його зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Сторонами по справі рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 08 грудня 2015 року в частині позовних вимог ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» не оскаржувалось, а тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 25 вересня 2006 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №014/0054/74/71337. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 25 вересня 2006 року між позивачем та ОСОБА_5 був укладений договір поруки №014/0054/74/71337/1, відповідно до умов якого, поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням позичальника в повному обсязі цих зобов'язань (п. 1.2 Договору поруки).

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Позичальнику надано кредит в сумі 12 800 доларів США, строком з 25.09.2006 р. по 26.09.2016 р. на 120 місяців. Процентна ставка за користування кредитом складає 14% річних. Банк надає Позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування (п. 3.1 Кредитного договору). Позичальник зобов'язаний здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно в розмірі згідно з Графіком погашення кредиту та інших платежів (п.п. 1.3, 5.1 Кредитного договору). Банк має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов Кредитного договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту (п. 6.5 Кредитного договору). За порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями Кредитного договору. Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення починаючи з першого дня закінчення строку виконанню зобов'язань, зазначеного в Кредитному договорі (п. 9.1 Кредитного договору).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що ним не було доведено наявність підстав для визнання спірного кредитного договору недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Загальні підстави визнання недійсним правочину визначені в ст. 215 ч.1 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 203 ч.1-3,5,6 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до норм ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належнім формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Виходячи з положень ст. 1054, ст. 1048 ЦК України істотними умовами кредитного договору є умови про предмет, ціну та строк його дії, порядок одержання і розмір процентів, який визначається договором або на рівні облікової ставки Національного банку України.

Одночасно, згідно до ст. 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк не може надавати кредити під процент, ставка якого є нижчою від процентної ставки за кредитами, які бере сам банк, і процентної ставки, що виплачується ним по депозитах. Виняток можна робити лише у разі, якщо при здійсненні такої операції банк не матиме збитків.

Спірний кредитний договір відповідає вимогам, що ставляться до нього нормами цивільного законодавства. Так, п. 1.1 договору встановлена сума кредиту; у графіку погашення кредиту здійснено детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача та дату видачі кредиту; п.3 договору передбачає детальний опис умов надання кредиту; п. 7 договору передбачено право дострокового повернення кредиту; п. 6 договору містить відомості щодо наслідків невиконання його умов, у тому числі щодо дострокового розірвання кредитного договору (а.с.13-16).

Матеріалами справи підтверджено, що під час укладення кредитного договору ОСОБА_3 ознайомлений в повному обсязі з умовами договору, а саме: кредитними умовами, форми його забезпечення, наявні форми та валюти кредитування, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, суми та періоди повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, у тому числі і з боку Банку.

ОСОБА_3 підтвердив згоду на укладення договору своїм підписом, що є повним дотриманням положень Закону України «Про захист прав споживачів». Ніяких застережень або зауважень з боку відповідача щодо неповного розуміння або незгоди з частиною умов договору під час його підписання, не надходило.

Окрім того, перед укладенням спірного кредитного договору ОСОБА_3 була підписана заява-анкета, де ним особисто підтверджено, що він ознайомлений у письмовій формі з кредитними умовами, зокрема: мета, для якої кредит буде витрачений, наявні форми кредитування та відмінності між ними, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, форми забезпечення, строк та відсоткова ставка за кредитом, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту тощо. Підтверджено, що зміст умов кредитування є зрозумілим.

Також матеріалами справи підтверджується, що виконання зобов'язань за кредитним договором було розпочате і виконувалося відповідачем ОСОБА_3 шляхом повернення кредиту та сплати процентів за користування ним у строки, в розміру та у валюті, як це було визначено Кредитним договором, починаючи з листопада 2006 року.

Частиною 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено відомості, які кредитодваць зобов'язаний повідомити споживачу перед укладенням договору про надання споживчого кредиту. При цьому, передбачено, що у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Посилаючись на ненадання йому необхідної інформації перед укладенням кредитного договору, ОСОБА_3 не заявлялися вимоги щодо покладення на банк відповідальності, передбаченої ст.ст. 15 і 23 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість, ОСОБА_3 не наведено.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для визнання спірного кредитного договору недійсним.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.Ю. Мартєв

В.А. Чічіль

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: