АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 667/6606/15-ц Головуючий в І інстанції Мусулевський Я.А.
Номер провадження: №22-ц/791/154/16 Доповідач: Кутурланова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

ОСОБА_1,

секретар Прушинська О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3 на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 15 жовтня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: виконавчий комітет Комсомольської районної у м. Херсоні ради про надання дозволу на виїзд дитини до Автономної Республіки Крим,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: виконавчий комітет Комсомольської районної у м. Херсоні ради про надання дозволу на виїзд дитини до Автономної Республіки Крим.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем, не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, деякий час проживала однією сімєю та мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на те, що АР Крим є окупованою територією, а для виїзду її з дитиною на оздоровлення та для відвідування батьків, які проживають у ІНФОРМАЦІЯ_2 обов»язкова нотаріально посвідчена згода батька дитини, однак відповідач безпідставно відмовляється таку згоду надати, позивачка просила суд дозволити дитині виїжджати до АР Крим без згоди відповідача у її супроводі, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 15.10.2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Надано ОСОБА_4 дозвіл на виїзд ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до Автономної республіки Крим без дозволу батька дитини ОСОБА_3, до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючий в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно не надано згоди на виготовлення документів на тимчасовий виїзд його сина до АР Крим, оскільки такий виїзд буде відповідати інтересам дитини.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки вони не ґрунтуються на досліджених судом доказах та нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до преамбули ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» суверенітет України, яка є незалежною державою, поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у звязку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Статтями 2 - 4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що територія АР Крим та м.Севастополя через її тимчасову окупацію внаслідок збройної агресії Російської Федерації набуває статусу тимчасово окупованої території і на ній встановлюється особливий правовий режим, у тому числі особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч.2 п.2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Крім того, у зв»язку із законодавчо визначеною особливістю правового режиму перетину меж тимчасово окупованої території АР Крим, в даних правовідносинах підлягають застосуванню положення ч.2 ст.4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», відповідно до якої за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно підпункту 1 пункту 4 правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, виїзд з України громадян які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5 народився 28.08.2012 року і його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.5).

З довідки Дніпровського РВ ХМУ вбачається, що ОСОБА_5 проживає разом з матірю ОСОБА_4 у м.Херсоні, а батьки позивачки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживають в ІНФОРМАЦІЯ_5, куди позивачка має намір виїжджати з дитиною для відвідування рідних та на оздоровлення (а.с.7-9).

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу надання дозволу на виїзд дитини до Автономної Республіки Крим, який за своєю правовою природою відноситься до категорії спорів щодо участі батька у вихованні дитини і відповідно до ст.158 СК України та п.71-73 постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов»язаної із захистом прав дитини», мав бути предметом перевірки органу опіки та піклування за місцем проживання дитини з наданням обґрунтованого висновку у справі, однак, як вбачається з наданих сторонами доказів, таких звернень від позивачки як на стадії досудового врегулювання спору, так і в ході розгляду справи в суді не надходило, а залучений до участі у справі орган опіки та піклування за місцем проживання відповідача такого висновку не надав, оскільки це поза межами його компетенції.

Не залучивши належний орган опіки та піклування до участі у справі та не отримавши від нього передбачений законом висновок, суд задовольнив позовні вимоги, безпідставно залишивши поза увагою положення чинного законодавства, які визначають можливість надання дозволу на виїзд дитини за відсутності згоди одного з батьків лише із визначенням певного часового проміжку такого перебування.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про надання судом дозволу на виїзд дитини у супроводі матері до АР Крим без дозволу батька без визначення часового проміжку до повноліття дитини, яка на час вирішення спору є ще малолітньою, порушує як права батька своєю невизначеністю, так і не ґрунтується на нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Крім того, приймаючи до уваги ст.3 Конвенції «Про права дитини», ратифіковану Україною 27.02.1991 року, згідно з якою в усіх діях та рішеннях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, зважаючи на відсутність позитивного висновку органа опіки та піклування про надання дозволу на виїзд дитини, з огляду на малолітній вік дитини та складність для неї у зв»язку із цим проходження процедур, пов»язаних з особливим правовим режимом перетину меж тимчасово окупованої території, враховуючи законодавчо визначений статус АР Крим, як тимчасово окупованої території з встановленим на ній особливим правовим режимом, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про безпідставність відмови батька у наданні дозволу на виїзд дитини, через відсутність гарантій забезпечення її прав та інтересів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а рішення суду відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 15 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: виконавчий комітет Комсомольської районної у м. Херсоні ради про надання дозволу на виїзд дитини до Автономної Республіки Крим відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

ОСОБА_1