Справа № 1003/133/2012 Головуючий у І інстанції Подрєзова Г. О.
Провадження № 22-ц/780/1336/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 17.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

17 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Воробйової Н.С., Голуб С.А.,

при секретарі: Дрозд Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2015 року у справі за поданням старшого державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про примусовий вхід до квартири боржника ОСОБА_2,-

встановила:

у грудні 2015 року старший державний виконавець Міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції звернувся до суду із вказаним поданням, в якому просив вирішити питання про примусовий вхід до квартири №144, що знаходиться в будинку № 125 по бульвару 50 річчя Перемоги, в м. Біла Церква Київської області.

Свої вимоги мотивував тим, що на виконанні у міському ВДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції перебував виконавчий документ №2/357/219/13 від 21.03.2014 року виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 боргу в сумі 2 846 474 грн. 30 коп. на користь ПАТ «Державний ощадний банк України».

За заявою стягувача державним виконавцем було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа, наданням 7-денного терміну для самостійного виконання.

В даний для самостійного виконання термін, боржник рішення не виконав.

Державним виконавцем було направлено запити до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Білоцерківського МРУЮ Київської області, відділу Держземагенствав м. Біла Церква, та ВРЕР при УДАІ ГУ МВС України в Київській області з метоюперевіркимайнового стану боржника, також до адресно довідкового відділу УГІРФО ГУ МВС України в м. Києві та Київській області про надання інформації про реєстрацію боржника.

Згідно електронної бази ДПС України за боржником зареєстровані рахунки: АТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Укрсоцбанк».

04.08.2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено для виконання до банківських установ та сторонам до відома.

При перевірці електронної бази Білоцерківського ВРЕВ ДАІ, за боржником зареєстрований автотранспортний засіб ГАЗ 33021, д.н.з. НОМЕР_1.

Державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника від 18.03.2013 року та направлено для виконання до Управління ДАІ ГУ МВС України в Київській області та сторонам для відома.

Відповідно неодноразових повідомлень особовий склад підрозділів УДАІ ГУ МВС України в Київській області орієнтовано на розшук та затримання автомобілів.

Також, згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстровано: 76/100 частини квартири №144 по бульвару 50 річчя Перемоги, 125 в м. Біла Церква у Київській області.

Під час виходу на дільницю з метою опису нерухомого майна та перевірки майнового стану боржника 04.11.2014 року та 28.04.2015 року за місцем його проживання двері в квартиру №144 по бульвару 50 річчя Перемоги, 125 в м. Біла Церква Київської області ніхто не відчиняв, що підтверджується актами державного виконавця.

Станом на 10.12.2015 року рішення суду було не виконано, боржник заборгованість на користь банку не сплатив.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2015 року подання старшого державного виконавця Міського відділу управління державної виконавчої служби задоволено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, просив ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2015 року скасувати і постановити ухвалу про відмову в задоволенні подання старшого виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про надання дозволу на примусове проникнення до квартири №144 по бульвару 50 річчя Перемоги в м. Біла Церква.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що суд першої інстанції не перевірив всі конкретні дії які були здійсненні виконавчою службою щодо примусового виконання рішення суду передбаченні законом України «Про виконавче провадження».

Апелянт вважає, що проникнення до житла є крайньою мірою.

Також, ОСОБА_2 вказує в апеляційній скарзі те, що він є фізичною особою підприємцем, який сплачує податки та збори.Крім цього, з розрахункового рахунку виконавчою службою знято в 2015 році 20 000грн., також він сплатив добровільно 40 000грн. на виконання рішення суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Стаття 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець має право безперешкодно входити до приміщень та сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, при необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку.

Відповідно до п.10 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання виконавчого листа №/357/219/13 від 21.03.2014р., виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» боргу 2 846474,30грн. постановою державного виконавця від 03.04.2014р. відкрито виконавче провадження ВП №42771090.

Зазначена постанова про відкриття виконавчого провадження була вручена боржнику, яким були оскаржені окремі дії, рішення державного виконавця. Так, 07.08.2015р. ОСОБА_2 звертався до начальника міського відділу ДВС з заявою про надання копій документів виконавчого провадження.

Державний виконавець, обґрунтовуючи своє подання, про необхідність проникнення до житла боржника посилається на те, що 76/100 частини квартири АДРЕСА_1 належить на праві власності боржнику ОСОБА_2, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно.Згідно з відповіді МВ ГУ МВС України в Київській області від 30.05.2011р. ОСОБА_2 дійсно зареєстрований за вказаною адресою.

Під час виходу на дільницю з метою опису та арешту майна боржника 04.11.2014р. та 28.04.2015р. за місцем проживання боржника двері ніхто не відчинив, хоч боржник ОСОБА_2 зареєстрований за вказаною адресою.

Також, в поданні державного виконавця є посилання на те, що боржником не виконується рішення суду та станом на 10.12.2015р. сума боргу не сплачена.

З урахуванням наведеного, суд зробив правильний висновок про задоволення подання старшого державного виконавця, оскільки боржник дійсно ухиляється від виконання рішення суду, а це в свою чергу зачіпає інтереси заінтересованих осіб.

Викладені в апеляційній справі доводи не спростовують висновків судупершої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.303,307,312,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді