Ухвала

іменем україни

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 1 квітня 2015 року,

встановила:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що у 2011 році між ним та ОСОБА_4 було досягнуто згоди про оплатне придбання ним у відповідача права користування земельною ділянкою, яка розташована по

АДРЕСА_1, загальною площею 24 кв. м. 8 вересня 2011 року він передав ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 15 000 доларів США, про що останній склав розписку. Того ж дня приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Проботюк Ю.М. було засвідчено заяву ОСОБА_4 на ім'я міського голови Кременчуцької міської ради, відповідно до якої

ОСОБА_4 надав згоду суміжному землекористувачу -

ОСОБА_3 на вилучення зі свого землекористування земельних ділянок, площею 11 кв. м та 13 кв. м, які знаходяться по

АДРЕСА_1 з метою оформлення фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 права користування зазначеними земельними ділянками.

Вважав, що ОСОБА_4 безпідставно отримав від нього грошові кошти в розмірі 15 000 доларів США, оскільки станом на 8 вересня

2011 року у останнього було відсутнє право користування земельними ділянками від яких він отримавши грошові кошти відмовлявся.

4 листопада 2013 року ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_4 було направлено вимогу про повернення в десятиденний строк з дня отримання вимоги безпідставно отриманих грошових коштів у сумі

15 000 доларів США, але вимога не виконана, а тому він звернувся з даним позовом.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 5 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 1 квітня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 130 620 грн та витрати по сплаті судового збору - 1 306,20 грн, а всього 131 926,20 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із доведеності отримання відповідачем безпідставно набутих коштів у сумі

15 000 доларів США, які в силу ст. 1212 ЦК України підлягають поверненню.

Проте з такими висновками погодитися не можна виходячи з наступного.

Установлено, що 15 травня 2008 року між ОСОБА_4 та Кременчуцькою міською радою було укладено договір оренди землі загальною площею 278 кв. м для будівництва навісу для пасажирів з двома торговельними павільйонами на зупинці громадського транспорту «Центр» по АДРЕСА_2, строком дії - один рік.

8 грудня 2009 року між ОСОБА_4 та Кременчуцькою міською радою було укладено договір оренди землі загальною площею 278 кв. м, у тому числі по угіддях: графа 59 - землі відведені під будівництво (будівництво на яких не розпочато) - 278 кв. м, для будівництва навісу для пасажирів з двома торговельними павільйонами на зупинці громадського транспорту «Центр» по АДРЕСА_1, строком дії - два роки.

Відповідно до розписки від 8 вересня 2011 року, ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 15 000 доларів США за відмову від частини земельної ділянки, наданої йому для будівництва.

З довідки приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу вбачається, що 8 вересня 2011 року нотаріусом було засвідчено справжність підпису ОСОБА_4 на заяві на ім'я міського голови, в тім, що ОСОБА_4 надає згоду суміжному землекористувачу ОСОБА_3 на вилучення зі свого землекористування земельної ділянки площею 11 кв. м та земельної ділянки площею 13 кв. м, які знаходяться по АДРЕСА_1, з метою оформлення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 права користування зазначеними земельними ділянкам (а. с. 5, 141).

Апеляційний суд вважав доведеним, що ОСОБА_4 безпідставно набув кошти в сумі 15 000 доларів США, оскільки розпискою засвідчив факт отримання грошових коштів за відмову від права користування земельною ділянкою права користування якою у нього було відсутнє.

Так, ст. 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених

ст. 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд України в постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, яка в силу

ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи доведено, що вимога позивача безпідставна, не підтверджується жодним доказом, правовідносини між сторонами мали договірні відносини, тому застосування ст. 1212 ЦК України до правовідносин є неможливим.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, оцінив докази, подані сторонами (ст. 212 ЦПК України) дійшов правильного висновку про те, що відповідач грошові кошти набув за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, а тому рішення суду відповідає вимогам матеріального права.

Проте всупереч вимогам статей 303, 316 ЦПК України, апеляційний суд переоцінив наявні в справі докази, не витребував нових, не навів належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції та скасував законне рішення суду першої інстанції.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 1 квітня 2015 року скасувати, рішення Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області від 5 лютого 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова О.В. Умнова

І.М. Фаловська