АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/2912/16 Головуючий 1-ї інстанції - Шишкін О.В.
Категорія : право власності.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Бобровського В.В.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_3, померлою ІНФОРМАЦІЯ_5 року та ОСОБА_1, яка є двоюрідною племінницею померлої та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, яка за життя належала на праві власності ОСОБА_3, в порядку спадкування.

В обґрунтування позову посилався на те, що у лютому 2013 року позивачка , будучи двоюрідною племінницею померлої, звернулась до шостої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, про що було заведено спадкову справу.

Проте, після шестимісячного строку після відкриття спадщини, з'ясувалось, що у ОСОБА_1 недостатньо документальних доказів перебування у родинних відносинах з ОСОБА_3

Родинні відносини з померлою доводить тим, що її прабабця та прадідусь є рідними бабусею та дідусем ОСОБА_3, тобто вона є спадкоємцем п'ятої черги на спадкове майно, а саме - зазначену квартиру в м. Харкові.

З метою встановлення факту родинних відносин ОСОБА_1 звернулась із відповідною заявою до Малиновського районного суду м. Одеси, рішенням якого від 14 квітня 2014 року в порядку окремого провадження було задоволено її заяву та встановлено, що остання є двоюрідною племінницею ОСОБА_3, а ОСОБА_3 в свою чергу є двоюрідною тіткою ОСОБА_1

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та на підставі ч.6 ст.235 ЦПК України, позов залишено без розгляду.

У зв'язку з викладеним, позивачка звернулась із зазначеним позовом до суду м. Харкова.

Представник Харківської міської ради проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та недоказаність.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2016 року позов задоволено.

Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлою ІНФОРМАЦІЯ_5 року та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме - ОСОБА_1 є двоюрідною племінницею ОСОБА_3, а відповідно ОСОБА_3 є двоюрідною тіткою ОСОБА_1

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

Стягнуто з Харківської міської ради на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 6 577,20 грн.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права та неповне дослідження обставин справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення, суд, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1, оскільки наданими доказами підтверджується факт родинних відносин позивача та померлої ОСОБА_3

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_3, яка постійно мешкала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 смерті ОСОБА_3 залишилась спадщина, яка складається з вищевказаної квартири, яка належала померлій на праві приватної власності (а.с.14).

В установлений законом шестимісячний строк ОСОБА_1 звернулась до Шостої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с.90).

Вказане свідчить, що ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла, але отримати свідоцтво про право власності не може, оскільки збереглися не всі документи, які б підтверджували родинні стосунки між позивачем та ОСОБА_3

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказі, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4ст. 60 ЦПК України).

Статтею 212 ЦПК Українивстановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Представник відповідача наполягає, що факт родинних відносин не підтверджений належними та допустимими доказами, проте судова колегія вважає, що позивачем факт родинних відносин з ОСОБА_3 доведений у встановленому законом порядку, який свідчить про те, що ОСОБА_3 є двоюрідною тіткою ОСОБА_1

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_4 (дівоче прізвище ОСОБА_4 є матір'ю померлої ОСОБА_3, що вбачається зі свідоцтва про народження ОСОБА_3 (актовий запис № 234 від 04 квітня 1944 року) та Довідки «Державного архіву Брянської області» №К-24 від 29.04.2013 року про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 року за старим стилем, із якого вбачається, що її батьком є ОСОБА_22, а мати - ОСОБА_7 (так записано в документі) (а.с.15,24).

Бабуся ОСОБА_1 - ОСОБА_21, ІНФОРМАЦІЯ_4, її свідоцтво про народження не збереглось, проте позивач наполягає, що її батьком є ОСОБА_22, а мати - ОСОБА_7 (а.с.16).

Відповідно свідоцтва про народження матір ОСОБА_1 - ОСОБА_8, яка народилася у 1938 році, її батьками є: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с.31).

У 1957 році відповідно свідоцтва про одруження від 17.12.1957 року ОСОБА_8 уклала шлюб із ОСОБА_12, який 05.03. 1969 року було розірвано, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с.32-33).

Відповідно свідоцтва про одруження 13 квітня 1969 року ОСОБА_8 (ОСОБА_8) уклала шлюб із ОСОБА_14 (а.с.34).

ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_15 померла (а.с.36).

Відповідно свідоцтва про народження ОСОБА_16 ( після шлюбу ОСОБА_16), яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 року, її батьками є: ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (а.с.39).

11 червня 2013 року ОСОБА_16 уклала Шлюб із ОСОБА_17 і її прізвище після шлюбу стало - ОСОБА_17 (а.с.40).

Факт родинних відносин підтвердили в судовому засіданні кожен окремо свідки ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 З їх пояснень вбачається, що позивач ОСОБА_1 є двоюрідною племінницею померлої ОСОБА_3

Вказані свідки були допитані в суді першої інстанції у відповідності до вимог закону, попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, склали присягу, тому у судової колегії відсутні підстави вважати їх свідчення неналежним доказом. Надані ними свідчення відповідачем не спростовані.

Крім того, у позивача збереглися численні вітальні листівки, що також підтверджує спілкування ОСОБА_1 зі спадкодавцем (а.с.43-50).

Позивач після смерті ОСОБА_3 займалася її похованням (а.с. 92-95).

Відповідно статті 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем п'ятої черги за законом є позивач ОСОБА_1, її двоюрідна племінниця.

В зв'язку з тим, що архівні копії свідоцтва про народження її бабусі не збереглися, тому встановлення факту, має для позивача юридичне значення - виникнення прав на спадкування.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують викладених в ньому висновків.

Посилання апелянта на те, що суд безпідставно стягнув на користь позивача сплачену суму судового збору спростовується вимогами частини 1 статті 88 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 317, 319, 323-325 ЦПК України колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: