22-ц/775/161/2016(м)
Головуючий у 1інстанції ОСОБА_1
Категорія 23 Доповідач Ігнатоля Т.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Корчегарової Л.М.. ОСОБА_2,

за участю секретаря Брежнєва Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства «ІЛЛІЧ-АГРО ДОНБАС» Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», третя особа Анадольська сільська Рада Волноваського району Донецької області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, від імені та в інтересах якої, на підставі договору про надання правових послуг, діє адвокат ОСОБА_4, на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року позивачка, в особі свого представника ОСОБА_4, звернулася до суду з даним позовом, який уточнила в процесі розгляду справи та остаточно просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки №293 від 01 грудня 2006 року.

В обґрунтування позову посилалася на те, що між її матірю - ОСОБА_5 та відповідачем 01 грудня 2006 року був укладений договір оренди земельної ділянки. Спірна земельна ділянка належала ОСОБА_5 на праві приватної власності, згідно з державним актом про право власності на земельну ділянку №ДНО80080 від 29 вересня 2004 року. Після смерті ОСОБА_5 02 лютого 2015 року позивачка, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1139, успадкувала спірну земельну ділянку площею 0,7400 га. Після вивчення тексту договору оренди, їй стало зрозуміло, що даний договір складений з порушенням діючого законодавства, а саме: в ньому відсутня оцінки вартості земельної ділянки на момент укладення договору; не визначені строки та порядок проведення індексації орендної плати, договір не відповідає Типовій формі договору оренди землі; з нею, як з новим власником, не укладався договір оренди землі.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 23 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, в особі свого представника ОСОБА_4, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зокрема, посилається на ті ж обставини, якими обґрунтований позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, які підтримали доводи скарги та просили її задовольнити, заперечення проти скарги представника ДП «Ілліч - ОСОБА_6» ПАТ «ММК ім. Ілліча» ОСОБА_7, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 1 грудня 2006 року між ДП «Ілліч - ОСОБА_6» ПАТ «ММК ім. Ілліча» та ОСОБА_5 було укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :04:000:0015, площею 7,4 га, розташованої на території Анадольської сільської ради Волноваського району Донецької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала їй на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ДН №010080 від 29 вересня 2004 року. Договір укладено на 15 років з дати державної реєстрації. Зареєстрований договір у Волноваському РВ ДРФ ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 5 березня 2008 року за №3 (а.с. 11,12-14).

2 лютого 2015 року ОСОБА_5 померла ( а.с. 7)

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04 серпня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Волноваського нотаріального округу Донецької області за реєстровим №1139, позивачка ОСОБА_3, як спадкоємець за заповітом своєї матері ОСОБА_5, успадкувала спірну земельну ділянку ( а.с. 8,9,10).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що обставини, на які посилається позивачка обґрунтовуючи позов про визнання договору оренди недійсним, не підтверджені матеріалами справи, договір оренди містить усі істотні умови, передбачені ст.15 Закону України «Про оренду землі», і підстави для визнання його недійсним відсутні.

З такими висновками суду першої інстанції колегія судів не може не погодитись, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом які істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно із ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Державна реєстрація договору відбулася 5 березня 2008 року, тому, станом на дату підписання та реєстрації договору, діяла редакція ст.15 Закону України «Про оренду землі» від 28 грудня 2007 року, відповідно до якої істотними умовами договору оренди були: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо

Згідно ст.ст.14,18, ч.1 ст. 20 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається у письмовій формі, підлягає державній реєстрації і є укладеним та набирає чинності з моменту такої реєстрації.

З тексту оспорюваного договору оренди від 1 грудня 2006 року вбачається, що договір укладений у простій письмовій формі, підписаний сторонами та зареєстрований у встановленому законом порядку. В ньому передбачені всі істотні умови такого виду договору відповідно до вимог законодавства, чинного на час укладання договору.

Волевиявлення позивачки на укладення договору було вільним та відповідало її внутрішній волі, оскільки за життя ОСОБА_5 не ставила питання про припинення договірних відносин, договір нею не оспорювався, орендна плата протягом всього періоду дії договору систематично нараховувалася та сплачувалася відповідно до умов договору та положень законодавства, про що свідчить довідка агроцеху №139 ДП «ОСОБА_8 ОСОБА_6», з якої вбачається, що у 2012 році ОСОБА_5 отримала орендну плату у розмірі 3405 грв., у 2013 році -3404,81 грв., у 2014 році - 3404,871 грв. У 2015 році нарахована орендна плата у розмірі 4177,56 грв., яку ОСОБА_3, як новий власник, отримати відмовилася ( а.с. 53). Відповідач на протязі 9 років користується земельною ділянкою, сплачував орендну плату й доказів того, що ОСОБА_5 не погоджувалася з цими умовами оренди та з розміром сплачуваної орендної плати суду не надано.

Відповідно до п. 5.1 договору сторонами визначено розмір орендної плати 2% вартості орендуємої земельної ділянки. Вартість земельної ділянки підтверджується довідкою управління земельних ресурсів, яку надає орендодавець при укладенні договору.

Згідно з довідкою №41 від 16 січня 2007 року, виданої Волноваським районним відділом земельних ресурсів нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 60616,24 грв.( а.с. 42).

Пунктом 5.2 договору передбачено, що орендна плата підлягає індексації згідно діючого законодавства, розділом 6 договору - форма розрахунків з орендної плати, а розділом - відповідальність за несвоєчасну сплату орендної плати.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про необґрунтованість доводів позивачки та її представника про недійсність договору оренди із-за відсутності таких істотних умов договору, як невизначення строків та порядку проведення індексації орендної плати за використання землі, не зазначення порядку перегляду та відповідальності за несплату орендної плати, оскільки оспорюваний договір відповідає вимогам ЦК України, та положенням Закону України « Про оренду землі».

Така підстава для визнання договору оренди недійсним, як невідповідність його Типовому договору оренди землі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 року №220, не є підставою, яка передбачена ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі», для визнання договору оренди недійсним.

Посилання позивачки та її представника на те, що на момент підписання договору була відсутня довідка про нормативну оцінку землі, оскільки видана 16 січня 2007 року, а договір підписаний 1 грудня 2006 року, є безпідставним, оскільки у п.8.1 договору зазначено, що його укладено строком на 15 років і він починає діяти з дати державної реєстрації, тобто з 5 березня 2008 року.

Доводи позивачки про те, що одною з підстав недійсності договору є та обставина, що з нею, як з новим власником відповідач не уклав договір оренди, колегія суддів також вважає безпідставними.

Згідно зі ст.32 Закону «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди. У п. 8.4 договору зазначено, що при переході права власності на землю від орендодавця до іншої особи, договір оренди зберігає силу для нового власника.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №41680772 від 4 серпня 2015 року власником спірної земельної ділянки є позивачка ОСОБА_3, тобто, відбувся перехід права власності від орендодавця до іншої особи. Тому, посилання позивачки на необхідність переукладення договору з нею, як з новим власником, не узгоджується з наведеними приписами законодавства та умовами договору.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Колегія суддів вважає, що позивачкою не надано доказів на підтвердження факту невизнання, порушення або оспорювання її прав, повязаних з реалізацією договору оренди земельної ділянки, а тому, підстав для задоволення позову про визнання договору оренди недійсним немає.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові №6-94ц13 від 25 грудня 2013 року, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції повно, всебічно та обєктивно перевірив доводи сторін, їм та наданим доказам дав належну оцінку, правильно визначив норми матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. При цьому, порушень норм процесуального права судом не допущено, тому рішення суду підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга представника позивачки підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 307, 308,313-314 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, від імені та в інтересах якої, на підставі договору про надання правових послуг, діє адвокат ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 23 грудня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.Г.Ігнатоля

Судді: Л.М.Кочегарова

ОСОБА_2