Справа №486/1789/15-ц 09.02.2015 09.02.2016 09.02.2016
Провадження №22-ц/784/429/16
Справа № 486/1789/15-ц Головуючий першої інстанції: Падалка В.О.
Провадження № 22-ц/784/429/16 Суддя-доповідач Апеляційного суду: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Довжук Т.С., Шолох З.Л.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», третя особа Відділ державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції (далі ВДВС Южноукраїнського МУЮ, про заборону стягнення майна,

В С Т А Н О В И Л А :

23 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про заборону стягнення майна.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03 вересня 2013 року, яке було частково змінено рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 26 червня 2014 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором від 25 січня 2007 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2, а саме на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_3, для задоволення вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» для погашення заборгованості станом на 10 травня 2011 року в розмірі 9052,16 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 72131 грн. 23 коп., шляхом продажу квартири ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від свого імені будь-якій особі-покупцеві з наданням банку всіх повноважень необхідних для здійснення купівлі-продажу, з початковою ціною для подальшої реалізації предмета іпотеки в 75750 грн.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 02 квітня 2015 року вирішено виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2.

Посилаючись на ОСОБА_4 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», позивач просив застосувати цей ОСОБА_4 до даних правовідносин та заборонити ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» стягувати вищезазначений предмет іпотеки для задоволення вимог Банку про погашення заборгованості.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю. На час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборонено ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» стягувати предмет іпотеки за кредитним договором від 25.01.2007 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2, а саме квартиру, загальною площею 33,2 кв.м., житловою 17,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, та належить на праві власності ОСОБА_3, для задоволення вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» для погашення заборгованості станом на 10 травня 2011 року в розмірі 9052,16 доларів США, що в гривневому еквіваленті складаєна час платежу, визначеному часом пред'явлення позову 72131, 23 грн. з яких: 6555,61 долар США,еквівалент 52237 грн. 72 коп., заборгованостіза кредитом, 1782,93 долара США, еквівалент 14207 грн. 10 коп. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 713,62 долара США, еквівалент 5686 грн. 48 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, до набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення (урахування)курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 487грн.20коп.

Не погодившись з вказаним рішенням, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального і процесуального права, просило його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з набуттям чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на період дії такого мораторію позовні заяви про звернення стягнення на предмет іпотеки при наявності передбачених даним Законом умов не підлягають задоволенню, а тому існують підстави для тимчасової заборони ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» стягувати предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Однак, з таким висновком погодитись не можна.

Як вбачається з пояснень позивача в суді апеляційної інстанції, виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки з огляду на встановлений судом спосіб реалізації предмету іпотеки застосування процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», - не відкривалось. До теперішнього часу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не продало квартиру, на яку за вищевказаним рішенням суду було звернено стягнення.

7 червня 2014 року набув чинності ОСОБА_4 України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Поняття "мораторій" у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний ОСОБА_4 не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого пунктом 3 цього Закону.

Зазначена правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 11.11.2015р. у справі № 6-9цс15, від 20.01.2016р. у справі № 6-482цс15.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

За такого, відповідно до викладених вимог закону, суд розглядає справи лише в межах заявлених вимог і не може самостійно їх змінювати.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За змістом ч. 2 ст. 15 ЦК України обраний особою спосіб захисту повинен не суперечити загальним засадам цвільного законодавства.

Між тим, обраний позивачем спосіб захисту фактично є вимогою про заборону виконання рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03 вересня 2013 року, яке було частково змінено рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 26 червня 2014 року, що суперечить приписам ст.124 Конституції України, ст. 14 ЦПК України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо обовязковості до виконання судових рішеннь, які набрали законної сили, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, обраний ОСОБА_2 спосіб захисту не відповідає загальним засадам цвільного законодавства, оскільки виконання рішень судів про звернення стягнення на предмет іпотеки при наявності передбачених Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" умов - зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого пунктом 3 цього Закону.

Крім того, згідно зі статтею 15 ЦПК України в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним законодавством, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатись органи та особи, яким надано право захищати права інших осіб або державні чи суспільні інтереси.

Позивач не є власником майна, яке є предметом іпотеки та на яке звернено стягнення за рішенням суду.

Власникосм цього нерухомого майна є сестра позивача - ОСОБА_3 яка не була учасником цивільного процесу у суді першої інстанції.

Отже, звернення стягнення на належне ОСОБА_3 нерухоме майно не порушує особистих немайнових або майнових прав ОСОБА_2, які підлягають захисту судом відповідно до статей 3 та 15 ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що підстав для задоволення позову не має.

Оскільки суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, то рішення відповідно до п.4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_2

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 грудня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про заборону стягнення майна відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Т.С. Довжук

ОСОБА_4