Справа №478/1931/14-ц 08.02.2016 08.02.2016 08.02.2016
Провадження №22-ц/784/174/16
Справа №478/1931/14-ц
Провадження №22-ц/784/174/16 Головуючий першої інстанції Сябренко І.П.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

08 лютого 2016 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі: представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2015 року, ухвалене у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») подало вищевказаний позов до ОСОБА_3, який в подальшому було уточнено.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти «АвтоРозстрочка» за №SAMDN3025 від 31 березня 2007 року та його додаткової угоди №2, ОСОБА_3 отримав кредит у виді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 82 783 грн. 20 коп. на строк до 30 березня 2014 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом та комісії в строки та порядку встановлених кредитним договором.

Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував, а тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, станом на 23 лютого 2015 року має заборгованість за вищевказаним договором в загальному розмірі 315 098 грн. 09 коп., з яких: 56 702 грн. 27 коп. - заборгованість за кредитом, 62 687 грн. 86 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 18 109 грн. 87 коп. - заборгованість по комісії, 177 598 грн. 09 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 237 500 грн. 00 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 56 702 грн. 27 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом 62 687 грн. 86 коп., заборгованості по комісії 18 109 грн. 87 коп. та пені за несвоєчасність виконання зобовязань 100 000 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача витрати, повязанні зі сплатою судового збору в розмірі 3 151 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі відповідач порушує питання про скасування судового рішення із ухваленням нового рішення про відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням районним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши правильність рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Задовольняючи частково позов, районний суд виходив із того, що між сторонами існують договірні правовідносини, умови якого порушив відповідач, а відтак має сплатити суму кредитної заборгованості, а також заборгованість за процентами, виходячи з відсоткової ставки 35.96% річних, заборгованість по комісії та пеню, з врахуванням положень ч.3 ст.551 ЦК України.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами встановленими судом першої інстанції. Водночас, не погоджується із визначеним районним судом розміром заборгованості по процентам за користування кредитними коштами та розміром пені.

За ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обовязків.

В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобовязанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобовязання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобовязання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобовязання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобовязань, які не виконані належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

За правилам ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.

З вищенаведеного і слід виходити при вирішені даного спору.

Разом з викладеним, слід мати на увазі, що вирішуючи спори даної категорії, слід беззастережно дотримуватися положень цивільно-процесуального законодавства.

Так, судовий розгляд, яким цивільна справа вирішується по суті, закінчується ухваленням рішення суду.

В силу ст.ст.10,59,60, 213 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», рішення суду у цивільні справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ (ст.159 ЦПК України), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог ст.ст.58 59, ч.3 ст.61, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із ст.60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оскаржуване судове рішення ухвалено не в повній відповідності з виписаним.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 31 березня 2007 року між банком та ОСОБА_3 у простій письмовій формі укладено договір №SAMDN3025 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти «АвтоРозстрочка» та додаткова угода №2 до вказаного договору, за умовами якого Банк передав позичальнику кредитні кошти у виді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 82 783 грн. 20 коп. на строк до 30 березня 2014 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом та комісії в строки та порядку встановлених кредитним договором.

З метою забезпечення виконання кредитних зобовязань, позичальник передав в заставу банку автомобіль марки Нива Шевролет, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (а.с.5-6, 7-9).

Відповідач виконував свої зобовязання за договором неналежним чином, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка згідно з доданим позивачем розрахунком, станом на 23 лютого 2015 року складає 315 098 грн. 09 коп., з яких:

-56 702 грн.27 коп. - заборгованість за кредитом;

-62 687 грн. 86 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом;

-18 109 грн. 87 коп. - заборгованість з комісії за користування кредитом;

-177 598 грн. 09 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань (а.с.112, 113-114, 115-117).

При цьому, нарахування та розмір заборгованості по тілу кредиту і комісії відповідач в суді не оспорював.

Отже, проводячи оцінку поданих сторонами доказів, суд першої інстанції, з урахуванням мети правочину, відносин між сторонами, поведінки сторін та обставин, що мають значення, правильно вважав, що між сторонами був укладений договір про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки, що свідчить про наявність між сторонами кредитних правовідносин, а тому обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що висновок суду щодо визначення розміру заборгованості по процентам за користування кредитом не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Зокрема, зі змісту договору слідує, що сторони погодили між собою, що розмір процентної ставки за користування коштами буде становити 9% річних. Ставка у розмірі 18% річних може бути застосована за договором згідно з п.23 договору, при порушення позичальником зобовязань із погашення кредиту.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, відповідач повинен був сплачувати банку проценти за користування кредитними коштами виходячи саме з визначеної сторонами процентної ставки щомісячно, що в гривневому еквіваленті становить 39 342 грн. 47 коп.

Також, розмір пені підлягає відповідному корегуванню, виходячи з наступного.

За змістом ст.611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до п.32 укладеного сторонами договору передбачено нарахування пені.

Втім, за положенням ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, якими, зокрема, може бути ступень виконання зобовязань боржником, майновий стан чи інші інтереси позичальника.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобовязань» від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який в декілька разів перевищує заборгованість спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 ЦК України.

Враховуючи те, що діючим законодавством не наводиться чіткий перелік таких обставин та це питання повинно вирішуватися на підставі аналізу конкретної ситуації, а також враховуючи вимоги норм конституційного та міжнародного законодавства, колегія суддів вважає можливим зменшити визначений районним судом розмір пені з 100 000 грн. 00 коп. до 90 000 грн. 00 коп., відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України та з врахуванням принципів розумності та справедливості, закріплених у ст.3 ЦК України.

За такого, колегія суддів вважає, що рішення районного суду в частині вирішення позовної вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та пені на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає зміні, а стягнута з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість по процентам за користування кредитом підлягає зменшенню з 62 687 грн. 86 коп. до 39 342 грн. 47 коп. (виходячи із процентної ставки, яка передбачена умовами кредитного договору) та пеня з 100 000 грн. до 90 000 грн. Також, підлягає зміні і загальна сума заборгованості з 237 500 грн. до 204 154 грн. 61 коп.

Відповідно до ст.88 ЦПК України перерозподілу підлягають і судові витрати.

Судові витрати ПАТ КБ «ПриватБанк» складають 3 654 грн. (судовий збір при подачі позовної заяви). Судові витрати відповідача складають 3 466 грн. 10 коп. (судовий збір за подачу апеляційної скарги). Відповідно до ст.88 ЦПК України щодо пропорційного розподілу судових витрат на користь позивача підлягають стягненню 2 740 грн. 50 коп. судових витрат, на користь відповідача 866 грн. 52 коп. Отже, остаточний розрахунок за судовим витратами складає 1 873 грн. 98 коп., які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь банку.

Керуючись ст.ст.303, 309,316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2015 року в частині вирішення позовної заяви Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по процентам за користування кредитом, пені, визначення загальної суми заборгованості та розподілу судових витрат -змінити.

Зменшити стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» кредитної заборгованості станом на 23 лютого 2015 року з 237 500 (двісті тридцять сім тисяч пятсот) грн. 00 коп. до 204 154 (двісті чотири тисячі сто пятдесят чотири) грн. 61 коп., в тому числі з 62 687 (шістдесят дві тисячі шістсот вісімдесят сім) грн. 86 коп. до 39 342 (тридцять девять тисяч триста сорок дві) грн. 47 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом та з 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. до 90 000 (девяносто тисяч) грн. 00 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязання.

Зменшити стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судових витрат з 3 151 (три тисячі сто пятдесят одна) грн. 00 коп. до 1 873 (одна тисяча вісімсот сімдесят три) грн. 98 коп.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2015 року в частині вирішення позовної заяви Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитом та комісії - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_5