Справа № 357/3724/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 18.09.1993 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, який разом з ними не проживає, з 2014 року по даний час вони з відповідачем не можуть знайти спільної мови, між ними виникають постійно сварки, вони втратили почуття поваги та любові один до одного, припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство, внаслідок чого збереження шлюбу суперечить її інтересам, вона не має наміру проживати спільно однією сімєю з відповідачем, за таких обставин позивач вважає сумісне життя та збереження шлюбу неможливим, а тому просила суд шлюб між ними розірвати.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та наполягала на розірванні шлюбу.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини його неявки суду невідомі, через канцелярію суду зареєстрував письмове клопотання, в якому просив суд надати їм з дружиною строк для примирення терміном на шість місяців.

Заслухавши пояснення позивача, покази свідка, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що сторони по справі з 18.09.1993 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу та поясненнями позивача.

Відповідно до паспортних даних, позивач зареєстрована з 24.12.2014 року у АДРЕСА_1, відповідач в наданих до суду письмових клопотаннях вказує адресу свого місця проживання АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність.

Згідно ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З пояснень позивача встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, склалися напружені стосунки, наміру зберігати сімю позивач не має, категорично наполягає на розірванні шлюбу, вказує на те, що вона постійно знаходиться у стані психологічного стресу, відповідач ображає її, вчиняє щодо неї фізичне насильство, з приводу чого вона зверталася за медичною допомогою та до правоохоронних органів.

В матеріалах справи є довідка травматологічного пункту Білоцерківської міської лікарні № 2, з якої вбачається, що позивач 02.04.2016 року о 21 год.40 хв. зверталася за медичною допомогою, діагноз: забій мяких тканин правого плечового суглобу та лівої кисті.

Наведені позивачем обставини підтвердила в суді свідок ОСОБА_4 рідна сестра позивача, яка показала, що до 2014 року її сестра з сімєю проживали в місті Суми, а потім переїхали в місто Білу Церкву, до їх переїзду вона не знала про відносини в сімї сестри, але з 2014 року вона є очевидцем того, які стосунки склалися між позивачем та відповідачем, відповідач постійно ображає, принижує її сестру, потім просить вибачення, але після цього своє поведінку не змінює, в квітні 2016 року вона разом з сестрою їздила до лікарні, допомагала сестрі, яка погано себе почувала після отриманих травм.

Як передбачено ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

В п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказано на те, що передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Судом було запропоновано позивачу застосування строку на примирення подружжя, від чого вона відмовилася, вказавши на те, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, вона не має наміру зберігати сімю, рішення про розірвання шлюбу є виваженим та обдуманим, її позиція не зміниться ні за яких умов.

Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, яка категорично не бажає поновлювати шлюбні стосунки і наполягає на розірванні шлюбу.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу між сторонами по справі та вважає за недоцільне надавати строк на примирення, оскільки це не призведе по позитивних наслідків, приймаючи до уваги позицію позивача.

Крім того, питання про збереження шлюбу має вирішуватися обома сторонами на паритетних засадах.

Судом враховуються і ті обставини, що сторони не мають неповнолітніх дітей, провадження по даній справі було відкрито 13.04.2016 року, за клопотанням відповідача суд відкладав розгляд справи, пройшло майже два місяці, але за цей час з боку відповідача не було вжито ніяких заходів щодо збереження сімї, позивач вказала на те, що вони навіть не говорили з цього приводу.

А тому враховуючи все вищенаведене, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати.

Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивач, яка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, бажає залишити на даний час прізвище ОСОБА_2.

На підставі ст. 88 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» за клопотанням позивача на її користь підлягають стягненню з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн.20 коп.

Керуючись ст.ст. 24,56, 110, 111, 112,113 СК України, ст.ст.10, 60, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 18 вересня 1993 року у відділі ЗАГС Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 1481, - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551 грн.20 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_5