Кодимський районний суд Одеської області
________________________________________________________________________________________________ Справа № 503/2222/15-ц
Провадження №2/503/100/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2016 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Сопільняка О.М.

при секретарі Вдовиченко В.О.

за участю: позивач ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кодимі, Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 23 листопада 2015 року звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 40000 грн. відповідно до боргової розписки від 06 жовтня 2015 року (а.с.2).

03 лютого 2016 року позивач доповнив свій позов вимогами про стягнення з відповідача ОСОБА_2 700 доларів США відповідно до боргової розписки від 06 жовтня 2015 року та 800 доларів США від 18 жовтня 2015 року (а.с.26-27).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав та пояснив, що 06 жовтня 2015 року строком до 06 листопада 2015 року позичив відповідачеві у борг 40000 грн. Того ж дня строком до 30 січня 2016 року надав відповідачеві у борг 700 доларів.

Окрім цього, 18 жовтня 2015 року строком до 30 січня 2016 року позичив відповідачеві ще 800 доларів США.

До цього часу відповідач грошові кошти не повернув, а тому просив свій позов задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_2 борг в сумі 40000 грн. та 1500 доларів США відповідно до боргових розсписок.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлений позов не визнав та пояснив, що дійсно 06 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_1 позичив йому 40000 грн. та 700 доларів США, а після цього, 18 жовтня 2015 року ще 800 доларів. Вказані кошти він витратив на будівництво господарського приміщення на території свого домогосподарства, де спільно з позивачем планували вирощувати свиней. Однак, згодом цю домовленість розірвали. В даний час необхідні для повернення позивачеві грошові кошти у нього відсутні, але як тільки вони зявляться, він поверне позивачу всю заборговану суму.

Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши надані ними письмові докази, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав.

Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з ч.1 та п.п.1 і 3 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цих цивільних прав і обовязків, окрім іншого, є договори та правочини.

Судом встановлено, що 06 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_1 позичив відповідачеві ОСОБА_2 40000 грн. та 700 доларів США, а після цього, 18 жовтня 2015 року ще 800 доларів, про що сторонами були складені письмові боргові розписки, доучені до справи (а.с.29-30).

Отже, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України між сторонами внаслідок укладення правочину виникли відповідні цивільні права та обовязки.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною чи безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню саме у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України встановлює, що зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Між тим, відповідач у справі взяті на себе зобовязання за договорами позики належним чином та у встановлений строк не виконав, що є підставою для задоволення позову.

Так, у відповідності зі ст.509 ЦК України в силу зобовязання одна особа (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, тому повернення відповідачем позивачеві боргу є його обовязком.

Пленум Верховного суду України в п.14 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14, вказав, що згідно з ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

При цьому, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті лише у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України, частина третя статті 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").

Отже, судом встановлено невиконання відповідачем ОСОБА_2 свого зобовязання щодо повернення грошового боргу позивачеві, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 40000 грн. боргу за договором позики від 06 жовтня 2015 року, а також 17598 грн. за договором позики від 06 жовтня 2015 року, що за встановленим Національним банком України 01 червня 2016 року офіційним курсом еквівалентно 700 доларів США (курс валют 01 червня 2016 року: 100 доларів США - 2514 грн.16 коп.) та 20112 грн. за договором позики від 18 жовтня 2015 року, що за встановленим Національним банком України офіційним курсом еквівалентно 700 доларів США, а всього 77710 грн.

Окрім цього, у відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений позивачем судовий збір в сумі 487 грн.20 коп. (платіжне доручення №3 від 20 листопада 2015 року а.с.1)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213,215,218 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_4, 40000 грн. за договором позики від 06 жовтня 2015 року та 37710 грн. за договором позики від 18 жовтня 2015 року, а всього - 77710 (сімдесят сім тисяч сімсот десять) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 487 грн.20 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сопільняк О.М.