№ 274/4237/15-ц
провадження № 2/0274/198/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Замеги О.В., при секретарі Павлюк - Жук А.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 сільської ради Бердичівського району про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідачів і просить суд з врахуванням збільшених позовних вимог визнати недійсною її відмову від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_8, померлої 07.10.2006 року, на користь - ОСОБА_6, оформлену заявою від 29.03.2007 року, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_8, видане Бердичівською державною нотаріальною конторою 20.09.2007 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-1921 на ім"я ОСОБА_6, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_8, видане Бердичівською державною нотаріальною конторою 20.09.2007 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-1923 на ім"я ОСОБА_6.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона, є інвалідом 1 групи з дитинства, інвалідність встановлена безстроково. В звязку з тяжким станом здоровя, вона не може самостійно себе обслуговувати, тому, потребує постійної сторонньої допомоги. 07.10.2006 року її мати ОСОБА_8 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок № 9, що знаходиться по вул. Перемоги в с. Маркуші Бердичівського району Житомирської області. За життя її мати склала заповіт, відповідно до якого заповіла на її користь все належне майно, в тому числі вищевказаний житловий будинок. ОСОБА_8 до дня смерті була зареєстрована та проживала у вищевказаному будинку з нею. А тому вона є спадкоємцем за заповітом та за законом першої черги. Спадкоємцем за законом першої черги також є відповідач. Після смерті матері, відповідач неодноразово спонукав її відмовитись від її частки в спадщині, пояснюючи, що вищевказана відмова необхідна йому для укладення договору довічного утримання та догляду за нею, запевняючи її, що після надання відмови від спадщини, успадкований будинок не перейде у його власність, а залишатиметься у її власності. З огляду на викладене, а також в звязку зі своєю юридичною необізнаністю та тяжким фізичним і психологічним станом здоровя, після смерті матері, вона погодилась відмовитись від спадщини. При цьому, вона не розуміла, що її відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, що вона позбавить себе права розпоряджатись успадкованим майном. ОСОБА_9 щодо відмови від спадщини жодного разу з нотаріусом не спілкувалась, заяву про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала. Дана заява була складена і посвідчена секретарем Маркушівської сільської ради, а підписана в її присутності - ОСОБА_10. При цьому, її зі змістом вищевказаної заяви її ніхто не ознайомлював, спадкові права ніхто не розяснював. 04.08.2015 року вона звернулась до приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу ОСОБА_9 з метою оформлення своїх спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що відносно майна померлої ОСОБА_8 вже заведена спадкова справа в Бердичівській державній нотаріальній конторі. Крім того, нотаріус надав зазначивши, що в спадковій справі № 1879/02-14 від 04.08.2015 року є заява складена від її імені про її відмову від спадщини за законом та заповітом на користь відповідача. Згідно з довідкою Бердичівського МБТІ від 11.08.2015 року № 641 право власності на успадкований житловий будинок № 9, що знаходиться по вулиці Перемоги в селі Маркуші Бердичівського району Житомирської області зареєстровано за відповідачем на підставі свідоцтва право на спадщину від 20.09.2007 року № 1-1921. Таким чином, про порушення своїх прав вона дізналась лише 04.08.2015 року. І тому змушена була звернутися до суду з даним позовом.

У відкритому судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

У відкритому судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_2 вимоги позову не визнав, надав заперечення проти позову. Мотивуючи тим, що заява про відмову від прийняття спадщини була складена за ініціативою позивачки. Відповідно з її змістом позивачка була обізнана про її складання, що підтверджується її власним підписом, та підписом секретаря Маркушівської сільської ради ОСОБА_3, на яку було покладено обов'язок про вчинення нотаріальних дій в період з 2006 року по 2007 рік включно, під час підписання позивачкою їй роз'ясненно наслідки підписання вище вказаного документу. Крім того відповідачам складено заповіт на користь позивачки. Також в позовній заяві відсутня вимога про поновлення строку позовної давності.

У відкритому судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_7 сільської ради - ОСОБА_3, ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали, надали заперечення проти позову.

Заслухавши пояснення свідків, зясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є інвалідом 1 групи з дитинства, інвалідність встановлена безстроково, оскільки в позивачки повна втрата функціональної здатності рук і ніг, що підтверджується копією довідки серії А-68 №117012( а.с.8).

Позивачці поставлено діагноз ревматоїдний артрит, поліатрит серонегативний, прогресуючий перебіг та гормональна залежність. В звязку з цим, вона не може самостійно себе обслуговувати та потребує постійного сторонього догляду, що підтверджується висновком ЛКК від 14.09.2015 року № 101(а.с. 55).

Відповідно до довідок від 27.10.2015 року № 246/4, та від 27.10.2015 року № 245/2 позивачка обслуговується Відділенням соціальної допомоги вдома Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Бердичівського району з 13.11.1992 року. Безкоштовні соціальні послуги, позивачці надає соціальний робітник села ОСОБА_11 ОСОБА_12( а.с. 57, 58).

Матір"ю позивачки і відповідача - ОСОБА_6 є ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_5М.( а.с. 7), і не оспорюється сторонами.

ОСОБА_8 склала заповіт від 06.05.1996 року, відповідно з яким заповіла на користь ОСОБА_5 все належне їй майно, даний факт сторони не оспорюють.

07.10.2006 року ОСОБА_8 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ТП № 262713(а.с.10).

Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок № 9, що знаходиться по вул. Перемоги в с. Маркуші Бердичівського р-ну Житомирської обл., а також грошові внески в Ощадбанку, право на земельну частку/пай площею 3,40 га, та право на майновий пай в розмірі 2537 грн., що підтверджується матеріалами спадкової справи № 968 від 12.10.2006 року(а.с. 77 - 91).

Відповідно до довідки від 27.07.2015 року за № 468, виданою ОСОБА_7 сільською радою та матеріалами спадкової справи № 968 від 12.10.2006 року, ОСОБА_8 до дня смерті була зареєстрована та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із позивачкою( а.с.11).

Згідно з довідкою від 11.10.2006 року № 735 сільської ради, разом з спадкодавцем до дня її смерті, без реєстрації також проживав відповідач - ОСОБА_6(а.с.45).

Згідно із ст.ст. 1220, 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, позивачка є спадкоємцем першої черги за законом та заповітом, а відповідач ОСОБА_6 є спадкоємцем за законом першої черги.

Згідно показів ОСОБА_5М, наданих в якості свідка та показів свідків: ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_12 вбачається, що після смерті спадкодавця, відповідач ОСОБА_6 неодноразово спонукав позивачку відмовитись від її частки в спадщині, пояснюючи, що вищевказана відмова необхідна йому для укладення з позивачкою договору довічного утримання та догляду за нею, а якщо вона не відмовиться від спадщини то він перестане її доглядати. ОСОБА_6 запевняв позивачку, що після її відмови від спадщини, успадкований нею будинок не перейде у його власність, а залишатиметься у власності позивачки. Про вказані обставини, свідку ОСОБА_10 відомо особисто(чула та бачила), а свідкам: ОСОБА_13 та ОСОБА_12 відомо зі слів позивачки.

Крім того, показами позивачки та вищевказаних свідків, а також показами секретаря Маркушівської сільської ради ОСОБА_3, підтверджується, що позивачка до моменту її відмови від спадщини, неодноразово скаржилась сусідам, дільничному інспектору, а також в ОСОБА_7 сільську раду щодо фізичного та психологічного насильства щодо неї з боку відповідача - ОСОБА_6

Позивачка, в якості свідка показала, що з урахуванням викладеного, а також в звязку зі своєю юридичною необізнаністю, тяжким фізичним і психологічним станом здоровя, після смерті матері, вона відмовилась від спадщини на його користь. При цьому, позивачка не розуміла, що її відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, що вона позбавить себе права розпоряджатись успадкованим майном. Позивачка вважала, що її відмова від спадщини є передумовою для укладення між нею та відповідачем ОСОБА_6 договору довічного утримання, а успадкований нею будинок перейде у власність ОСОБА_6 після її смерті.

В судовому засіданні було встановлено, що позивачка дійсно зверталася до ОСОБА_7 сільської ради щодо посвідчення заяви про відмову від прийняття спадщини.

Дана заява про відмову від прийняття спадщини від 29.03.2007 року, складена і посвідчена секретарем Маркушівської сільської ради ОСОБА_3, та підписана ОСОБА_10, в присутності позивачки.

Оскільки покладення обовязків по вчиненню нотаріальних дій на території ОСОБА_7 сільської ради покладено на секретаря сільської ради ОСОБА_3, що підтверджується рішенням виконавчого комітету ОСОБА_7 сільської ради від 20.04.2006 року № 20( а.с.49).

Відповідно до п. 1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських ОСОБА_14 народних депутатів України від 25.08.1994 № 22/5, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, та у відповідності зі ст. 37 Закону "Про нотаріат" (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських ОСОБА_14 народних депутатів вчиняють нотаріальні дії.

Отже зазначеною Інструкцією було передбачено, що вчиняти нотаріальні дії можуть виключно посадові особи виконавчих комітетів, а не сільських рад.

Відповідно до п. 4 ст. 50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР, секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази того, що секретар Маркушівської сільської ради ОСОБА_3 за рішенням сільської ради одночасно здійснювала повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради.

Отже, на момент посвідчення спірної заяви, секретар Маркушівської сільської ради ОСОБА_3 не мала повноважень на вчинення нотаріальних дій, в тому числі відносно заяви позивачки про відмову від спадщини.

Крім того, позивачка, а також свідки ОСОБА_10, ОСОБА_3 показали, що спірна заява була складена секретарем сільської ради ОСОБА_3 та зареєстрована в реєстрі заздалегідь, а не за місцем посвідчення підпису.

Згідно з п. 8 Інструкції, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні виконавчого

комітету сільської, селищної, міської ОСОБА_14 народних депутатів. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням виконавчого комітету, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстри нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії (на дому, в лікарні, на підприємстві, установі, організації та ін.) із зазначенням адреси, а також причини цього.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що нотаріальні дії відносно спірної заяви, були вчиненні в будинку, де проживає позивачка.

В посвідчувальному написі на спірній заяві, не вказано, що нотаріальна дія вчинення поза межами приміщення виконавчого комітету, тобто в будинку позивачки, а також адреса вчинення нотаріальної дії та причина цього, що, на думку суду, є порушення порядку вчинення нотаріальної дії.

Крім того, згідно з п. 18 вищевказаної Іструкції, нотаріальне посвідчення заповітів та довіреностей, засвідчення вірності копій документів і виписок з них, справжності підпису на документах здійснюються шляхом вчинення посвідчувальних написів на відповідних документах, які підписуються посадовою особою виконавчого комітету з прикладенням гербової печатки виконавчого комітету ОСОБА_14 народних депутатів.

Проте, спірна заява про відмову від спадщини, не містить відбитку гербової печатки виконавчого комітету ОСОБА_7 сільської ради, що також, є порушенням порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно із п. 5 вищевказаної Інструкції, посадові особи виконавчих комітетів зобов'язані сприяти громадянам, підприємствам установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду.

Між тим, свідки: ОСОБА_5, ОСОБА_10, зазначили, що секретар сільської ради не роз"яснила позивачці її спадкові права, відносно відмови від прийняття спадщини та наслідків вчинення цих дій. В день підписання спірної заяви, секретар сільської ради ОСОБА_3 запитала ОСОБА_5 лише про те, чи згодна остання надати відмову від спадщини.

Зазначені обставини, додатково підтверджуються змістом спірної заяви про відмову від спадщини.

Так, вказана заява не містить жодних посилань на розяснення позивачці її спадкових прав, а також розяснення того, що відмова від спадщини є безумовною і беззастережною, може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття та зміст ст.ст. 1273-1275 ЦК України.

Крім того позивачка та свідок ОСОБА_10 показали, що спірну заяву вони особисто не читали і секретар сільської ради ОСОБА_3 із змістом спірної заяви їх вголос не ознайомлювала.

А тому суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_3, що вона під час підписання даної заяви роз"яснила позивачці її права передбаченні чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України (в редакції який діяв в редакції на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

У відповіднності з пунктом 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004 № 20/5 (яка була чинна на момент спірних правовідносин), письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою.

Проте, позивачка, допитана в якості свідка пояснила, що жодного разу з нотаріусом не спілкувалась відносно її відмови від спадщини, спірну заяву до нотаріальної контори не подавала. Дану заяву було залишено відповідачу ОСОБА_6, який і подав її до нотаріальної контори, даний факт не оспорюються і представники відповідачів.

04.08.2015 року ОСОБА_5 звернулась до приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу ОСОБА_9 з метою оформлення своїх спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується копією довідки від 28.10.2015 року(а.с.12).

Проте, нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що відносно майна померлої ОСОБА_8 вже заведена спадкова справа № 968/2006 від 07.10.2006 року в Бердичівській державній нотаріальній конторі, та видав позивачці інформаційну довідку із спадкового реєстра від 04.08.2015 року, з якої вбачається, що спадщина вже оформлена та видано відповідне свідоцтво(а.с.12).

Також, нотаріус надав позивачці довідку від 04.08.2015 року №1879/02-14, в якій вказав, що в спадковій справі №1879/02-14 від 04.08.2015 року є заява складена від імені позивачки про її відмову від спадщини за законом та заповітом на користь відповідача(а.с.13).

11.08.2015 року позивачка звернулась в МКП «Бердичівське МБТІ», та отримала довідку про те, що житловий будинок в якому вона проживає, зареєстрований за відповідачем ОСОБА_6, згідно свідоцтва про право на спадщину від 20.09.2007 року(а.с.18).

Таким чином, суд вважає, що про порушення своїх прав позивачка дізналась лише - 04.08.2015 року, що додатково підтверджується показами свідків: ОСОБА_15, ОСОБА_10, ОСОБА_12.

Відмова від прийняття спадщини не є угодою, а є одностороннім правочином.

Згідно з п. 25 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про спадкування " № 7 від 30.05.2008 відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. У разі відкликання спадкоємцем своєї відмови від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, він відновлює своє право на спадкування. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених статтями 225, 229-231, 233 ЦК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відмова від спадщини є безумовною та беззастережною. Якщо у спадкоємця протягом шести місяців з дня відкриття спадщини виникає бажання отримати спадщину, то він або його представники можуть відкликати заяву про відмову від спадщини та в встановленому законом порядку подати заяву про прийняття спадщини. Відмова від спадщини на користь іншого спадкоємця має носити добровільний характер та повинна бути здійснена згідно правил про дійсність правочинів. Тобто заява повинна бути здійснена особою, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, в момент здійснення заяви особа не повинна знаходитись під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини. Якщо така заява мала місце то вона в судовому порядку може бути визнана недійсною.

Пунктами 19, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 за № 9 роз'яснено, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

А тому суд вважає, що позивачка не розуміла природу та наслідки вчинення нею одностороннього правочину - заяви про відмову від спадщини. Тобто, вищевказаний правочин, вчинений нею під впливом помилки, а також, що вона знаходилася під впливом тяжких обставин, що є підставою для визнання його недійсним.

Доводи представника відповідача, що дана заява про відмову від спадщини була підписана позивачкою спростовуються зібраними і дослідженими у справі вищевказаними доказами, так показами свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_3.

Доводи представника відповідачів, що позивачка в заяві не зазначила клопотання про поновлення строків, а тому в задоволенні даної позовної заяви слід відмовити, на думку суду, є безпідставними з наступних підстав.

Про порушення свого права позивачка дізналася лише - 04.08.2015 року, коли звернулася до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину, а до суду вона з позовною заявою( через представника) звернулася 08.09.2015 року.

Відповідно до вимог ст. 256 Цивільного Кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до вимог п.п. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачі до суду із заявою про застосування позовної давності не зверталися.

На думку суду, не може бути підставою для відмови в позові і доводи предстаника відповідача, що відповідачем ОСОБА_6 складено заповіт на користь позивачки.

Суд критично оцінює покази свідків: ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_16, що позивачка добровільно надала заяву про відмову від спадщини, оскільки вони спростовуються зібраними і дослідженими в судовому засіданні доказами та показами свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_12.

А тому суд, оцінивши вищезазначені докази та покази свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_12, в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги про визнання недійсною відмови ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_8, померлої 07.10.2006 року, на користь - ОСОБА_6, оформлену заявою від 29.03.2007 року, підлягають задоволенню.

Підлягають задоволенню і позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_8, померлої 07.10.2006 року, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, роз'яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Оскільки, на думку суду, вищезазначена відмова від спадщини визнанна недійсною, то і відповідно підлягають визнанню недійсними дані свідоцтва про право на спадщину.

Позивачка, як інвалід 1 групи звільнена від сплати судового збору, а тому суд відповідно до вимоги ст. 88 ЦПК України, стягує судовий збір з відповідачів на користь держави.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 84, 85, 88, 209, 212 - 214 ЦПК України, ст.ст. 202, 215, 219, 229, 1216-1218, 1220, 1223, 1233-1236, 1258, 1261, 1268-1270, 1273-1275 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати недійсною відмову ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_8, померлої 07.10.2006 року, на користь - ОСОБА_6, оформлену заявою від 29.03.2007 року, реєстраційний номер -12.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_8, померлої 07.10.2006 року, видане Бердичівською державною нотаріальною конторою 20.09.2007 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-1921 на ім"я ОСОБА_6.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_8, померлої 07.10.2006 року, видане Бердичівською державною нотаріальною конторою 20.09.2007 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-1923 на ім"я ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_7 сільської ради Бердичівського району Житомирської області на користь держави судовий збір по 730.80 коп., з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його оголошення. Особам, які брали участь у справі, але не були присутнім у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: