АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1088/16
Категорія: житлові Доповідач: Сащенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Бездітко В.М., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 10 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні часткою квартири шляхом вселення, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права власності на частку квартири та виділ в натурі частки нерухомого майна, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на частку квартири та виділ в натурі частки нерухомого майна,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, в якому, після уточнення позовних вимог, просив усунути перешкоди у користуванні належною йому часткою квартири АДРЕСА_1 шляхом його вселення в зазначену квартиру та зобов'язання відповідачів не перешкоджати йому в користуванні нею.

В обґрунтування вимог посилався на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.03.2007 року йому та відповідачам належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1. З відповідачем ОСОБА_5 він перебував у шлюбі до 1999 року, а відповідач ОСОБА_3 є його сином, які разом проживають у спірній квартирі. Зазначає, що тривалий час у спірній квартирі не проживає. 14.01.2015 року він не зміг самостійно зайти до вказаної квартири, оскільки відповідачами було замінено замки на вхідних дверях.

В свою чергу, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 звернулись до суду з зустрічними позовними заявами до ОСОБА_4, в яких , з урахуванням уточнень, просили виділити в натурі кожному з них по 1/3 частки квартири АДРЕСА_1. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовували виниклою необхідністю розпорядження належним їм майном.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та його представник позов підтримали, зустрічні позовні вимоги не визнали.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_3 проти позовних вимог ОСОБА_4 заперечували, зустрічні позовні вимоги підтримали.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 10 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_4 задоволено.

Постановлено вселити ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_3 задовольнити. При цьому посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить поділити квартиру в натурі по 1/3 частині кожному, для визначення можливих варіантів поділу призначити судову будівельну експертизу.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Встановлено, що сторонам по справі - ОСОБА_4, його колишній дружині ОСОБА_5 та сину ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1. Вказана квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», загальна площа квартири становить 53,1 кв.м. (а.с.5, 7)

Розпорядженням відділу приватизації державного житлового фонду управління комунального майна і приватизації №5382 від 07.03.2007 року квартира АДРЕСА_1 була передана у власність ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 (а.с.6).

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було розірвано у 1999 році.

Відповідно до довідки дільниці № 15 КП «Жилкомсервіс» №1062 від 26.08.2014 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.31).

Через неприязні стосунки з новою дружиною ОСОБА_4, його син та колишня дружина чинять перешкоди у користуванні квартирою. Вказані обставини визнаються сторонами і підтверджуються висновком ДІМ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 02.02.2015 року (а.с.53, 56, 57)

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність захисту порушених прав ОСОБА_4, як співвласника майна, шляхом його вселення до квартири АДРЕСА_1.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про виділ в натурі частки в квартирі без проведення будівельної експертизи, судовою колегією не приймаються.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, У разі виділу частки із майна що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у прав спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Із роз'яснень, які містяться у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 2 грудня 1995 року квартира, яка є спільною сумісною чи спільної частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійним виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати такі квартири.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Згідно ч.2 ст.59 ЦК України обставини по справі, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Для визначення технічної можливості такого поділу сторонам було роз'яснено положення статті 143 ЦПК України щодо порядку призначення експертизи, про що зазначено у судовому рішенні. Однак, відповідна експертиза для вирішення цього питання проведена не була.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушував питання про необхідність призначення будівельної експертизи.

Проте, 12.04.2016 року ОСОБА_3 через канцелярію апеляційного суду подав заяву, в якій від призначення будівельної експертизи відмовився.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_4 клопотання про призначення будівельної експертизи не заявляв.

З огляду на викладене, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_3 відсутні.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі та надані сторонами докази.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування судова колегія вбачає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 10 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді