Справа № 357/6943/16-ц Головуючий у І інстанції Ярмола О. Я.
Провадження № 22-ц/780/5936/16 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 51 15.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Олійника В.І.,

суддів Березовенко Р.В., Лівінського С.В.,

при секретарі Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, який обґрунтовувала тим, що відповідач по справі, який є батьком їхньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не виконує своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання доньки.

Малолітня ОСОБА_4 проживає зі своєю мамою (з нею), а відповідач не тільки не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, але й ухиляється від виконання своїх обов'язків по її вихованню і виявляє байдужість до дитини.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що заявлені позивачкою вимоги щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 є необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що батьками малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 23 жовтня 2012 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 16 лютого 2015 року з ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання його доньки в розмірі 2000 грн. щомісяця.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач не сплачує аліменти і відповідно до довідки-розрахунку міського відділу ДВС Білоцерківського МРУЮ його заборгованість по аліментах станом на 30.06.2015 року становить 12516 грн.

Також встановлено, що місце проживання малолітньої ОСОБА_4 зареєстроване в одному помешканні з батьком, відповідачем у справі, але фактично ОСОБА_4 проживає разом з мамою (позивачем у справі).

Згідно довідки, виданої Білоцерківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №4 Білоцерківської міської ради Київської області, малолітня ОСОБА_4 навчається в ЗОШ №4 і батько дитини не приймає участі у вихованні дитини та не відвідує школу.

Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

За п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, відмовивши в задоволенні позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 не доведено, що даний позов пред'явлено саме в інтересах її дитини, а позбавлення малолітньої ОСОБА_4 батька ніяким чином не захищає її права та інтереси.

Крім того, суд дійшов вірного висновку, що на даний час мати дитини переймається життям, здоров'ям, розвитком і навчанням своєї доньки, а відповідач неналежно виконує свої батьківські обов'язки, не надає належної матеріальної допомоги, але не можна безперечно стверджувати, що відповідач повністю самоусунувся від виховання і утримання дитини. Як вбачається з матеріалів справи, родина відповідача, тобто його матір і сестра, родина сестри, спілкуються з дитиною, забирають її до себе гостювати, разом відпочивають, відповідач приймає в цьому участь, відвозить доньку до своєї матері в місті Умань і має при собі фотографії дитини. Зазначені факти та заперечення відповідачем позовних вимог вказують на небайдуже ставлення батька до своєї доньки.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. В судовому засіданні не знайшла підтвердження обставина на яку посилається позивач - повне невиконання батьківських обов'язків. Неналежне матеріальне утримання дитини, заборгованість по аліментах, відсутність постійного спілкування не може призвести до позбавлення батьківських прав батька дитини. Відповідач хоча і не в рахунок аліментів, але перераховував позивачці кошти, привозив на зиму картоплю, тобто не втратив інтерес до дитини. Суд вірно вважав, що позбавлення батька малолітньої ОСОБА_4 батьківських прав не є способом захисту інтересів самої малолітньої.

Також, суд вірно звернув увагу на те, що висновок органу опіки та піклування при виконавчому комітеті про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 було постановлено на підставі інформації, наданої заявницею, а думки та позиції відповідача стосовно вказаного питання не було заслухано в зв'язку з його неявкою на засідання компетентного органу.

Згідно ч.ч.5,6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: