Справа № 302/1111/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 червня 2016 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого судді Фазикош Г. В.

суддів Панька В. Ф., Мацунича М. В.

з участю секретаря Рогач О. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Міжгірського районного суду від 24 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Міжгірського районного нотаріального округу ОСОБА_4, про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2015 року ОСОБА_3 предявила позов до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про витребування із чужого незаконного володіння земельної ділянки площею 356 кв.м. по вул. Коцюбинського, 8, в смт. Міжгіря Закарпатської області та відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.

Рішенням Міжгірського районного суду від 24 грудня 2015 року позов задоволено частково. Витребувано від ОСОБА_2 як недобросовісного набувача на користь ОСОБА_3 земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 356 кв.м. по вул. Коцюбинського, 8, в смт. Міжгіря Закарпатської області, що є суміжною із земельною ділянкою ОСОБА_3 В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просять це рішення скасувати, а в задоволенні позову відмовити. Зазначають, що суд першої інстанції не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи, неправильно дослідив докази, внаслідок чого ухвалив незаконне та необґрунтоване судове рішення. Зокрема, вони стверджують, що спірна земельна ділянка не перебуває у власності позивачів, а тому вони не можуть ставити питання про її витребування на свою користь за правилами статті 387, 388 ЦК України. Така ж позиція викладена у Постанві ВССУ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» ( а.с. 100-102).

Позивач рішення суду першої інстнації не оскаржувала.

В судовому засіданні в апеляційній інстанції відповідачі та їх представник скаргу підтримали та просили задовільнити. Крім того, вони звернулу увагу на те, що ухвалене судом першої інстанції рішення взагалі не можна виконати, оскільки фізичні параметри спірної земельної ділянки не ідентифіковані, вказана лише її площа, а фактично ця ділянка є частиною іншої земельної ділянки, яка перебуває у їх законному користуванні.

Представник позивачів скаргу не визнав та просив відхилити. При цьому він пояснив, що оскільки позивач є користувачем спірної земельної ділянки, вона, на його думку, також має право ставити питання про її витребування, хоч і не є її власником. Крім того він подав апеляційному суду копію акту від 29 серпня 2011 року, який досліджувався судом при розгляді попередньої судової справи між цими ж сторонами щодо цієї ж земельної ділянки. Цього документу за твердженням представника позивача достатньо для ідентифікації фізичних параметрів спірної земельної ділянки.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

При розгляді судової справи №302/1174/14 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та Міжгірської селищної ради судами встановлено, що згідно рішення виконкому Міжгірської селищної ради №29 від 20 квітня 1989 року позивачці та її чоловіку ОСОБА_5 надано дозвіл на будівництво житлового будинку на земельній ділянці площею 700 кв. м по вул. Коцюбинського, 8 «а», в смт Міжгір'ї Закарпатської області за рахунок земельної ділянки ОСОБА_6 (баби ОСОБА_5 В.) за її згодою. Згідно з актом від 12 липня 1989 року № 52 вказану вище земельну ділянку відведено в натурі. 10 серпня 1989 року між забудовниками і Міжгірською селищною радою укладено договір про надання цієї земельної ділянки в безстрокове користування, який посвідчено нотаріально державним нотаріусом Міжгірської державної нотаріальної контори. Згідно з дозволом і будівельним паспортом, виданим головним архітектором Міжгірського району в 1989 році, позивачка з ОСОБА_5 побудували житловий будинок по вул. Коцюбинського, 8 «а», в смт Міжгір'я, а в 2013 році вони оформили свідоцтво про право спільної власності на нього.

Згідно з рішенням Міжгірської селищної ради від 26 червня 2008 року № 54 ОСОБА_1 передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,0999 га по вул. Коцюбинського, 8, в смт. Міжгіря для обслуговування житлового будинку. На підставі цього рішення ОСОБА_1 27 листопада 2008 року видано державний акт на право власності на землю серії ЯЕ № 459929. Суміжним землекористувачем на плані меж цієї земельної ділянки (від «Е» до «Є») і в акті погодження меж технічної документації із землеустрою зазначено ОСОБА_7 (дівоче прізвище позивачки).

ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною є співвласниками житлового будинку по вул. Коцюбинського, 8, в смт. Міжгіря згідно з договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Міжгірської державної нотаріальної контори 7 листопада 2002 року, укладеним між обдарованими й ОСОБА_6 У договорі дарування не зазначено земельну ділянку, що обслуговує цей будинок.

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи від 20 березня 2014 року № 15/91 підпис від імені позивачки ОСОБА_3 в акті про погодження меж земельної ділянки (технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку), зазначеної в державному акті, виданому ОСОБА_1, вчинено не нею, а іншою особою.

Отже, позивачка як суміжний землекористувач земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_1, не погоджувала розташування межі між своєю ділянкою і ділянкою сусіда. Про зазначений вище акт позивачка дізналась у серпні 2011 року при подачі заяви до селищної ради щодо самовільного захоплення частини земельної ділянки, наданої їй у користування, і встановлення ОСОБА_1 огорожі, про що складено акт комісією Міжгірської селищної ради.

Відповідно до висновку комісії з участю спеціалістів з органу містобудування та архітектури, підтвердженого представником відділу Держземагентства в Міжгірському районі, представником Міжгірської селищної ради, щодо встановлення фактичного землекористування суміжних земельних ділянок біля житлових будинків ОСОБА_1 і ОСОБА_3 має місце накладання земельної ділянки ОСОБА_1 на земельну ділянку ОСОБА_3 площею 356 кв.м. Цю площу, яка прилягає суміжно до ділянки ОСОБА_3 фактично використовувала ОСОБА_1 і володіла нею на підставі рішення Міжгірської селищної ради та свідоцтва про право власності на земельну ділянку.

Рішенням Міжгірського районного суду від 29 травня 2014 року у справі №302/1174/14 позов ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Міжгірської селищної ради від 26 червня 2008 року № 54 про передачу безоплатно у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 356 кв. м. для обслуговування житлового будинку по вул. Коцюбинського, 8, в смт. Міжгіря Закарпатської області визнано недійсним і скасовано. Державний акт про право власності на землю серії ЯЕ № 459929, виданий ОСОБА_1 27 листопада 2008 року, визнано недійсним і скасовано. Копія цього рішення наявна у матеріалах даної судової справи (а.с.11-12). У подальшому це рішення Міжгірського районного суду від 29 травня 2014 року було залишено в силі постановою Верховного Суду України від 10 червня 2015 року (а.с.7-10).

З матеріалів даної справи слідує, що протягом часу розгляду вказаної вище справи у суді касаційної інстанції, а саме 13 жовтня 2014 року ОСОБА_1 подарував своїй дружині ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,0999 га по вул. Коцюбинського, 8, в смт. Міжгіря Закарпатської області (а.с.65-66), яка включала у тому числі й спірну земельну ділянку площею 356 кв. м.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про витребування спірної земельної від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що остання діє як її власник , а тому вправі захистити своє право власності за правилами статті 387 та статті 388 ЦК України, оскільки ОСОБА_2 є недроборосовісним набувачем спірної земельної ділянки в частині ( 356 кв.м.) , то цю частину ділянки слід витребувати на користь позивачки ( а.с. 77-78).

Колегія констатує, що відповідно до ст.387 ЦК України право на витребування свого майна в особи , яка незаконно , без відповідно правової підстави заволоділа ним, має саме власник цього майна.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 та ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати ( добросовісний набувач) , власник має право на витребування цього майна від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже у разі пред'явлення такого позову, суд повинен зясувати, хто є власником спірного майна та яка його позиція щодо заявлених позовних вимог. З матеріалів справи слідує, що спірна земельна ділянка належить до комунальної власності відповідного населенного пункту, повноваження власника здійснює Міжгірська селищна рада, яка до участі у розгляді даної справи залучена не була.

Позивачка ОСОБА_3 є користувачем спірної земельної ділянки, а отже вилучення її від відповідачки у володіння позивачки, а не у володіння власника Міжгірської селищної ради , неправомірне.

За цих обставин, колегія вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння

Наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди судом не встановлено, у цій частині рішення суду першої інстнації не оскаржено.

Водночас, колегія констатує, що позивачка ОСОБА_3 як користувач спірної земельної ділянки не позбавлена можливості захистити свої право у належний правовий спосіб : шляхом предявлення до належного відповідача позову про усунення перешкод у реалізації права користування відповідним майном.

Враховуючи викладене, керуючись п.2 ч.1 статті 307, п. 1 ч.1, п.4 ч.1 статті 309, статтей 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Міжгірського районного суду від 24 грудня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Міжгірського районного нотаріального округу ОСОБА_4, про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий:

Судді: