У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 28 вересня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Посилався на те, що 23 липня 2008 року між ним і відповідачем

ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № СVN0AR 33550062. Відповідно до умов цьогодоговору ОСОБА_3 було надано кредит в розмірі 6 053,92 Євро терміном до 22 липня 2015 року. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки згідно з графіком погашення кредиту. В забезпечення виконання зобовязання за договором № СVN0AR 33550062, 23 липня 2008 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки. Відповідач ОСОБА_3 свої зобовязання належним чином не виконав, тому за ним рахується заборгованість в сумі 684 045, 61 грн (23 743,34 Евро).

Просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 23743,34 Євро, що за курсом 28,81 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19 квітня 2016 року складало 684 045,61 грн, та судові витрати.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного судуЧернівецької області від 28 вересня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором

№ СVN0AR 33550062 від 23 липня 2008 року в розмірі 22 604,44 ЄВРО.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно керувались положеннями ст. 526, ч. 2 ст. 1050, ч. 4 ст. 559 ЦК України виходив із наступного.

Договором поруки, укладеним між банком та ОСОБА_4 не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки п. 11 цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитно-заставного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 16 червня 2015 року письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів протягом 5 календарних днів. Вказане повідомлення відповідачам було направлено 22 червня 2015 року, із врахуванням розумних строків на їх доставку не більше 5 днів. Так суди вірно вважали, що банком встановлено строк виконання зобов'язання до 2 липня 2015 року.

З врахуванням наведеної обставини, за умови, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Враховуючи викладене суди правильно зазначали, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, тобто до

2 січня 2015 року.

Позов до поручителя ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором був пред'явлений позивачем 11 травня 2016 року, тобто поза межами шестимісячного строку дії поруки, а тому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з поручителя.

Доводи, на які посилається заявник у своїй касаційній скарзі, висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від

11 липня 2016 року та ухвали апеляційного суду Чернівецької області від

28 вересня 2016 рокуі доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 липня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 28 вересня

2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна