У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» - Мельника ОлександраПавловича на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 12 вересня 2015 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» (далі ТОВ «Євролізинг Україна») - Мельника О.П. був укладений договір фінансового лізингу № 001037 від 12 вересня 2015 року, за яким відповідач зобов'язався передати йому у користування транспортний засіб марки «Renault Duster» за ціною 9003,73 євро. 14 вересня 2015 року він сплатив на рахунок відповідача адміністративний платіж за квитанцією № 433974324 в сумі 60 000 грн та авансовий платіж за квитанцією №433973072 в сумі 60 650 грн. Оскільки предмет лізингу йому не був переданий, він звернувся до ТОВ «Євролізинг Україна» із заявою про розірвання договору, однак, розірвавши договір, відповідач повернув йому лише 36771,57 грн. Зазначає, що умови договору є несправедливими, крім того представником ТОВ «Євролізинг Україна» при укладенні спірного договору навмисно було замовчано той факт, що такого транспортного засобу немає і не буде в майбутньому, що свідчить про нечесну підприємницьку діяльність відповідача.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_3 просив визнати договір недійсним та стягнути кошти.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу №001037 від 12 вересня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна».

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 83878 грн. 43 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, представник ТОВ «Євролізинг Україна» - Мельник О.П. просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач довів належним чином факт недотримання відповідачем положень Закону України «Про захист прав споживачів» та норм ЦК України при укладенні із позивачем договору фінансового лізингу № 001037 від 12 вересня 2015 року, внаслідок чого цей договір підлягає визнанню недійсним, так як в діях ТОВ «Євролізинг Україна» дійсно вбачається нечесна підприємницька діяльності і умови укладеного договору є несправедливими.

Крім того, ТОВ «Євролізинг Україна» здійснювало свою господарську діяльність без попереднього отримання дозволу (ліцензії) на надання фінансових послуг, отримання якої в даному випадку є обов'язковим.

Законом України «Про захист прав споживачів» встановлено недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введені в оману споживачів, позбавлення споживачів достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення.

Згідно з положеннями ч. 1, п. 3 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема: відмова від пред'явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України висловленою у постанові № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Крім того, твердження відповідача про те, що за договором фінансового лізингу № 001037 від 12 вересня 2015 року він не надає фінансових послуг, у зв'язку із наданням яких є обов'язковим отримання відповідної ліцензії, на увагу не заслуговують, оскільки згідно з пунктом 1.5 Ліцензійних умов, затверджених 09 жовтня 2012 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, фінансова установа може провадити діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах тільки після отримання ліцензії Нацкомфінпослуг відповідно до цих Ліцензійних умов, про що зазначено у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року по справі № 6-2629цс15.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, на законність судового рішення не впливають, додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Зводяться до оцінки доказів по справі, яким суди дали належну правову оцінку.

До касаційної скарги представник ТОВ «Євролізинг Україна» - Мельник О.П. додає клопотання про зупинення виконання рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 квітня 2016 року, ухвали апеляційного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року.

Клопотання підлягає залишенню без розгляду, оскільки відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» - МельникаОлександра Павловича на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» - МельникаОлександра Павловича на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 квітня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів, відмовити.

Клопотання представника товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» - МельникаОлександра Павловича про зупинення виконання рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 квітня 2016 року, ухвали апеляційного суду Рівненської області від 12 жовтня 2016 року, залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович