РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2016 року м. Токмак Токмацький районний суд Запорізької області суд в складі: головуючого судді Погрібної О.М. при секретарі Мацинській О.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Токмак цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Токмацький міській відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту народження дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку ст.257-1 ЦПК України з заявою, в якій просить встановити факт народження громадянкою України ОСОБА_1, яка народилась 13.11.1986 року у м. Нерюнгі, Якутія, РФ, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, с.м.т. Новий Світ, АДРЕСА_1, дитини жіночої статі на імя ОСОБА_2, 13 листопада 2015 року у с.м.т. Новий Світ Старобешівського району Донецької області. В обґрунтування заяви посилаються на те, що постійно проживає в с.м.т. Новий Світ Старобешівського району Донецької області, де 13.11.2016 року народила доньку ОСОБА_2. Виїхати на підконтрольну Україні територію не має можливості. З метою отримання свідоцтва про народження дитини, у січні 2016 року вона звернувся до Волноваського районного управління юстиції Донецької області щодо реєстрації народження дитини, але в державній реєстрації народження було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Виходячи з викладеного, вона не має можливості зареєструвати та отримати свідоцтво про народження дитини у інший, аніж як у судовий спосіб. Встановлення факту народження дитини необхідно їй для здійснення реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження дитини та отримання свідоцтва про народження дитини.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Токмацький міській відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, заперечень проти заяви ОСОБА_1 не висловив.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що вимоги заявника підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Згідно ч.1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно з додатком 1. До вищевказаного переліку також включені місто Донецьк та с.м.т. Новий Світ Старобешівського району Донецької області.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» (з послідуючими змінами та доповненнями) підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі, якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному КМУ. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Згідно п.7 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Згідно ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. У рішенні суду про встановлення факту народження особи, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58,59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими за змістом частини першої ст. 59 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»№1207-VII від 15.04.2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16.09.2014 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 року.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад.

Судом встановлено, що згідно копії медичного свідоцтва про народження № 1011, виданого 17 листопада 2015 року Центральною міською клінічною лікарнею № 6 м. Донецька, 13 листопада 2016 року о 20.40 годин ОСОБА_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, с.м.т. Новий Світ, АДРЕСА_1, в пологовому відділенні ЦМКБ № 6 м. Донецька від других пологів народила дівчинку вагою 3190 грамів.

Згідно копії свідоцтва про народження серії ДНР № 008222, виданого Старобешівським районним відділом РАГС Державної Реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної Республіки, 13 листопада 2015 року народилася ОСОБА_2, батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Листом від 19.01.2016 року відділ державної реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції у Донецькій відмовив ОСОБА_1 у державній реєстрації народження дитини, оскільки заявником для підтвердження факту народження дитини предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до копії паспорту громадянина України ВК 757187, виданого Старобешівським РВ ГУМВС України в Донецькій області 30.11.2010 року, ОСОБА_1 народилася 13 листопада 1986 року, є уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, Якутія, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, с.м.т. Новий Світ, АДРЕСА_1. також, на 10 сторінці зазначеного паспорту містяться дані про укладання шлюбу 27.11.2010 року між заявницею та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, а також про розвівання шлюбу між зазначеними особами на підставі рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 25.03.2013 року. Дані про перебування заявниці в іншому зареєстрованому в установленому порядку шлюбі відсутні.

Між тим, суд вважає, що вимоги заявниці про зазначення в рішенні суду імені дитини, відповідно до вимог частини 1 статті 135 СК України задоволенню не підлягають.

Зазначення у судовому рішенні імені дитини не є обов'язковим, оскільки ім'я дитини може бути зазначено батьками безпосередньо під час державної реєстрації народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Такий висновок узгоджується з частиною другою статті 259 ЦПК України, згідно з якою рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не змінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Аналогічний висновок міститься в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Таким чином, вимоги заявниці щодо зазначення імені дитини не є предметом судового розгляду у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, а тому в цій частині заяви заявниці необхідно відмовити.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що у судовому засіданні достовірно встановлений факт народження 13 листопада 2016 року в Центральній міській клінічній лікарні № 6 м. Донецька дитини дівчинки, у громадянки України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, Якутія, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, с.м.т. Новий Світ, АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.4 ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", підпункту "а" пункту 1 глави 1 розділу Ш Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000р. № 52/5, Інструкції щодо заповнення та видачі медичного свідоцтва про народження, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006р. № 545, керуючись ст. ст.15, 213-215, 257-1 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Токмацький міській відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту народження дитини задовольнити частково.

Встановити факт народження у громадянки України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, Якутія, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, с.м.т. Новий Світ, АДРЕСА_1, однієї дитини - дівчинки, яка народилася 13 листопада 2016 року в Центральній міській клінічній лікарні № 6 м. Донецька.

В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Рішення у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню, згідно ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: