Справа № 366/570/15-ц Головуючий у І інстанції Ткаченко Ю. В.
Провадження № 22-ц/780/889/16 Доповідач у 2 інстанції Коцюрба О. П.
Категорія 46 08.02.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

08 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Журби С.О., Суханової Є.М.,

При секретарі - Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 01 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Блідчанської сільської ради Іванківського району Київської області про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним, визнання права власності на земельну ділянку, -

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася до Іванківького районного суду Київської області з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним, визнання права власності на земельну ділянку.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 2008 року між сторонами була домовленість про забудову земельної ділянки відповідача, про що він не заперечував. На той час, відповідач отримав земельну ділянку, та ще не встиг її приватизувати.

21 січня 2010 року ОСОБА_4 отримав держаний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1. Вона декілька разів намагалася спілкуватися з відповідачем щодо оформлення договору купівлі - продажу земельної ділянки, але відповідач весь час знаходив якісь відмовки.

03 березня 2013 року ОСОБА_4 повідомив її, що готовий оформити попередній договір купівлі - продажу земельної ділянки за ціною 20 000 грн.

06 березня 2013 року між нею та ОСОБА_4 було укладено письмовий договір (розписка) щодо купівлі - продажу земельної ділянки, вона передала відповідачу кошти у розмірі 20 000 грн., про що останній написав розписку.

В розписці зазначено, що до 25 травня 2013 року відповідач зобов'язується належним чином оформити всі документи, які необхідні для оформлення договору купівлі - продажу. Але, ні до 25 травня 2013 року, ні до цього часу, документи не виготовленні. Відповідач постійно хворіє, пояснює, що в нього не має коштів, тому що двічі на рік проходить курс лікування, а ліки дорогі, він не має змоги оформляти документи. За таких обставин, вона вимушена звертатись до суду з вказаним позовом, який просила задовольнити.

РішеннямІванківського районного суду Київської області від 01 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просила, скасувати рішення Іванківського районного суду Київської області від 01 квітня 2015 року, ухвалити по справі нове рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог. Зазначила, що рішення Іванківського районного суду Київської області від 01 квітня 2015 року є незаконним та необґрунтованим, судом неповно з»ясовано та враховано обставини, що мають значення для справи, не з»ясовано інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи. Вказала також на те, що вона до участі у розгляді справи не залучалась, однак, постановлення Іванківським районним судом Київської області оскаржуваного рішення, вплинуло на її права та інтереси.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Іванківського районного суду Київської області від 01 квітня 2015 року, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Блідчанської сільської ради, Іванківського району, Київської області № 296 від 25 вересня 2009 року та державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_1, земельна ділянка, загальною площею 0,1779 га., яка знаходиться по АДРЕСА_1, Київської області передана у приватну власність ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель.

Як вбачається з розписки від 06 березня 2013 року, ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 кошти у розмірі 20 000 грн. за земельну ділянку, яка знаходиться за вказаною вище адресою, та зобов'язався до 25 травня 2013 року оформити необхідні для оформлення договору купівлі - продажу документи.

На час розгляду справи в суді, ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання не виконав.

В ч. 4 ст. 203 ЦК України вказано, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона(продавець) передає або зобов'язується передати майно(товар) у власність другій стороні(покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно(товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною 9 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Тобто, земельна ділянка може бути об'єктом цивільних правочинів лише після внесення відомостей про неї до обох інформаційних баз даних - Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Причому, державна реєстрація речових прав на земельні ділянки може здійснюватися після державної реєстрації земельних ділянок у державному земельному кадастрі.

В ч. 2 ст. 220 ЦК України вказано, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з положень вище вказаної ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що для захисту прав позивача у справі, повинно бути доведено факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Такі докази у справі відсутні.

З рішення Іванківського районного суду Київської області від 01 квітня 2015 року та матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, проте, надав суду письмову заяву в якій зазначив, що визнає позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Такі обставини на думку колегії суддів спростовують твердження ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_4 ухиляється від посвідчення договору купівлі-продажу. Вказаним обставинам, Іванківський районний суд Київської області належної оцінки не надав.

Також, Іванківський районний суд Київської області, ухвалюючи 01 квітня 2015 року по справі рішення, неправильно застосував норми матеріального права.

За правилами ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину, здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчу вального напису (ч. ч. 1, 2 ст. 209 ЦК України). Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом (ч. ч. 1, 2 ст. 210 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації, відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що Іванківський районний суд Київської області, при розгляді справи не врахував, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, момент виникнення права власності за якими відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов»язується з держаною реєстрацією, а неправильне застосування судом першої інстанції норми матеріального права призвело до постановлення незаконного рішення.

Судом першої інстанції при розгляді справи також було порушено норми процесуального права щодо з»ясування усіх фактичних обставин справи, зокрема не перевірено наявність заборони на відчуження спірного нерухомого майна та чи не призведе визнання судом договору дійсним, до порушення прав та законних інтересів третіх осіб.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що постановою ВДВС Іванківського районного управління юстиції Київської області серії НОМЕР_2 від 29 березня 2010 року накладено арешт на спірну земельну ділянку, площею 0, 1779 га., кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належить на праві власності ОСОБА_4

Крім вказаного, постановою ВДВС Іванківського районного управління юстиції Київської області № 6331267 від 06 липня 2010 року накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_4

Вище зазначене підтверджується розширеним витягом з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна № 34541363 від 06 січня 2012 року.

Після ухвалення оскаржуваного рішення, ОСОБА_3 не може зареєструвати за собою право власності на спірну земельну ділянку, так як вказані вище арешти не знято, у зв'язку з значною заборгованістю ОСОБА_4 по сплаті ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що судом проводилась перевірка на наявність заборони відчуження на спірну земельну ділянку, що свідчить про те, що така перевірка не проводилась.

Разом з цим, суд, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_3, порушив права та законні інтереси ОСОБА_2, в інтересах якої було постановлено заборону на відчуження нерухомого майна, яке належить ОСОБА_4

Відповідно до ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування матеріального або процесуального права.

Зазначені в сукупності обставини, свідчать про неповне з»ясування судом обставин по справі, неналежну оцінку судом усіх наявних у матеріалах справи доказів, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до положень ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення Іванківського районного суду Київської області від 01 квітня 2015 року і ухваленням нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 01 квітня 2015 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Блідчанської сільської ради Іванківського району Київської області про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним, визнання права власності на земельну ділянку.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: