У х в а л а

8 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до школи I-III ступенів № 236 м. Києва, управління освіти Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: начальник управліня освіти Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації Полторак Галина Миколаївна, директор школи I-III ступенів № 236 м. Києва Гарбаренко Інна Вікторівна, про поновлення на роботі, скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Голосіївський районний суд м. Києва рішенням від 1 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 1 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2015 року залишила без змін.

29 березня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 лютого 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Верховного Суду України від 20 листопада 1996 року, 13 грудня 2001 року, 19 листопада 2008 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовано вказану норму матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 1 лютого 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про те, що звільнення позивачки з роботи відбулось із дотриманням положень частини першої статті 38 КЗпП України на підставі поданої нею заяви; при цьому доказів того, що таку заяву ОСОБА_4 подала під тиском і що ця заява була відкликана нею до закінчення строку попередження, не надано, а тому підстави для поновлення її на роботі відсутні.

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах судів касаційної інстанції містяться такі висновки:

- в ухвалі Верховного Суду України від 20 листопада 1996 року касаційний суд, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про задоволення позовних вимог щодо поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, оскільки звільнення позивача до закінчення строку попередження про розірвання трудового договору є порушенням трудового законодавства; крім того, суд установив, що заяву про розірвання трудового договору за власним бажанням позивач написав під тиском начальника;

- в ухвалі Верховного Суду України від 13 грудня 2001 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, указав на порушення судами норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи; при цьому суд звернув увагу на необхідність перевірити доводи позивачки щодо обставин відкликання нею заяви про звільнення за власним бажанням;

- в ухвалі Верховного Суду України від 19 листопада 2008 року касаційний суд, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про наявність правових підстав для поновлення позивачки на роботі з огляду на те, що її звільнення відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки в останній робочий день позивачка відкликала раніше подану нею заяву про звільнення за власним бажанням;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року касаційний суд, направивши справу на новий апеляційний розгляд, указав на необхідність перевірити підстави для звільнення позивачки за статтею 38 КЗпП України з урахуванням поданої нею заяви, а також з'ясувати причини, які спонукали її до звільнення.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 лютого 2016 року у зв'язку з її невідповідністю викладеному в постанові Верховного Суду України висновку, оскільки надана заявницею постанова Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» не є судовим рішенням у розумінні пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до школи I-III ступенів № 236 м. Києва, управління освіти Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: начальник управління освіти Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації Полторак Галина Миколаївна, директор школи I-III ступенів № 236 м. Києва Гарбаренко Інна Вікторівна, про поновлення на роботі, скасування наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко