Справа № 359/1511/16-ц Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/4187/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 17.11.2016
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді Сержанюка А.С., членів колегії суддів Журби С.О., Суханової Є.М., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 41 454,01 грн., а також витрати на оплату судового збору - 1 378 грн.

На обґрунтування ухваленого рішення суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 користувалася платіжною карткою та знімала з рахунку грошові кошти.

Проте, на рахунок позивача їх не повертала, не сплачувала відсотки та комісію за користування грошовими коштами у повному обсязі.

Відтак, у неї виник борг за кредитним договором у загальному розмірі 41 454,01 грн., що складається із заборгованості за кредитом 22 050,54 грн., по процентам за користування кредитом 16 003,28 грн., за пенею ( комісією ) 950 грн., а також штраф ( фіксована частина ) 500 грн., штраф ( процентна складова ) 1 950,19 грн.

Відповідач ухиляється від добровільного погашення боргу за кредитним договором.

Тому суд вважає, що з ОСОБА_4 на користь позивача належить примусово стягнути борг за кредитним договором у розмірі 41 454,01 грн.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2016 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд, зясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 04 грудня 2011 року ОСОБА_2 подала на адресу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» анкету-заяву ( а.с. 9 ), яка із пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами ( а.с. 10-11, 12-35 ) становить договір про надання банківських послуг.

За цим правочином позивач зобовязався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 22 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць.

При цьому, ОСОБА_2 зобовязалася повертати кредит шляхом сплати щомісячного обовязкового платежу у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн., а також, у разі порушення своїх зобовязань, сплачувати штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову.

Крім цього, за користування платіжною карткою, а саме: зняття грошових коштів в пунктах видачі готівки Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_2 зобовязалась сплачувати комісію у розмірі 1% від суми операції при умові позитивного залишку на картці.

При цьому, розмір кредитного ліміту за вказаним договором неодноразово змінювався та станом на 06 березня 2015 року він становив 21 880 грн. ( а.с. 8 ).

ОСОБА_2 користувалася платіжною карткою та за її допомогою знімала з рахунку грошові кошти, проте свої зобовязання щодо їх повернення виконувала не в повному обсязі, а тому у неї виник борг за кредитним договором у загальному розмірі 41 454,01 грн., що складається із заборгованості за кредитом 22 050,54 грн., по процентам за користування кредитом 16 003,28 грн., за пенею ( комісією ) 950 грн. та штрафу ( фіксована частина ) 500 грн., штрафу ( процентна складова ) 1 950,19 грн. ( а.с. 6-7 ).

Відповідач ухиляється від добровільного погашення боргу за кредитним договором.

У зв'язку із цим, 10 лютого 2016 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_3 «ПриватБанк» звернулось до суду із названими позовом та сплатило 1 378 грн. судового збору ( а.с. 1, 2-4 ).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини, належним чином провів оцінку доказів по справі і обгрунтовано, з додержанням норм матеріального та процесуального права, зокрема, 526, 549, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-213 ЦПК України, прийшов до висновку про необхідність задоволення позову.

Таким чином, доводи ОСОБА_2 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального та порушення процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом і повністю спростовуються належними та допустимими доказами по справі, дослідженими судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 58, 59, 212 ЦПК України.

Інші доводи апеляції, зокрема, про те, що, платежі по кредиту апелянт тимчасово не здійснювала у звязку із скрутним матеріальним станом, позбавлення можливості заявити клопотання, не враховані квитанції про сплату частини коштів, із точки зору суду другої інстанції та з огляду на викладене, не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційних вимог та відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Не слугують підставою для скасування судового рішення, на переконання апеляційного суду, окрім іншого, твердження про те, що відповідач був позбавлений права захищати свої права, заявляти клопотання, рішення ухвалено не в результаті змагального провадження, оскільки зазначені права та повноваження, надані процесуальним правом, ОСОБА_2 повністю реалізувала при розгляді справи місцевим та апеляційним судами.

При цьому, ОСОБА_2, незважаючи на неодноразові повідомлення про день та час слухання справи, до апеляційцного суду не з'явились ( а.с. 75, 76, 80, 82, 84, 90, 91, 92, 93 ).

Твердження ОСОБА_5 про те, що судом не досліджено квитанції про сплату кредиту, які долучені до апеляційної скарги, та не надано можливості заявити клопотання про витребування розрахунку заборгованості з урахуванням вже проведених відповідачем платежів, з точки зору суду другої інстанції, не є підставою для зміни чи скасування рішення, оскільки наявними в матеріалах справи розрахунками заборгованості ( а.с. 6-7, 94-98 ) враховані, надані відповідачем докази проведення платежів 21 березня, 25 червня, 24 жовтня, 24 грудня 2013 року, 27 січня, 05 вересня, 23 жовтня, 25 листопада, 27 листопада 2014 року, 23 січня 2015 року ( а.с. 62, 94-98 ).

Окрім іншого, відповідно до 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд не має права скасовувати рішення суду першої інстанції з направленням справи на новий розгляд, як того просить апелянт ( а.с. 58 60 ).

А тому, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суд апеляційної інстанції не вбачає у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України, згідно яких не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань до числа яких суд другої інстанції відносить доводи апелянта.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

ОСОБА_6