Єдиний унікальний номер 235/1954/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1162/2016
Головуючий в I інстанції Данилів С.В. Єдиний унікальний номер 235/1954/16-ц
суддя доповідач Мальований Ю.В. Номер провадження 22-ц/775/1162/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М. ,

суддів: Азевич В.Б., Новосядлої В.М.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

17 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» з зазначеним позовом.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що з 06 грудня 2011 року працював на посаді завідуючого гірничими роботами в ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська». З 8 вересня 2014 року по 19 вересня 2014 року йому було надано відпустку, в період якої він захворів, а з 22 вересня 2014 року перебував на стаціонарно-амбулаторному лікуванні з діагнозом ішемічна хвороба серця. Безперервно продовжував хворіти до 16 грудня 2014 року, коли було закрито лікарняний, однак і після закриття лікарняного його самопочуття не покращилося. У зв'язку з хворобою йому було видано довідку № 243/4061 від 16 грудня 2014 року про протипоказання важкої праці в підземних умовах, також видана довідка про необхідність санаторно-курортного лікування. 5 вересня 2014 року на ДП "ВК "Краснолиманська" відбулися події з участю полку патрульної служби міліції особливого призначення "Дніпро-1", після яких було змінено керівництво підприємства. Усі намагання позивача потрапити на територію підприємства були безрезультатними, оскільки його не пропускала озброєна охорона. У зв'язку з наведеними подіями листки непрацездатності позивач направив на підприємство поштою, подальше спілкування з керівництвом ДП "ВК "Краснолиманська" відбувалось у такий же спосіб. 28 липня 2015 року він отримав поштою лист підприємства, у якому повідомлено, що з 17 грудня 2014 року його звільнено з роботи в порядку п. 4 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 2371К від 10 липня 2015 року. Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач у позові просив поновити його на роботі, стягнувши з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати завдану моральну шкоду.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Судом не прийнято до уваги ту обставину, що відповідач не розглянув подані позивачем заяви від 11 грудня 2014 року та від 12 січня 2015 року про надання йому відпустки без збереження заробітної плати, не взяв до уваги медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування позивача. Просив скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному розмірі.

Вислухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, який наполягав на доводах апеляційної скарги, представника відповідача Попова С.Г., який проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 06 грудня 2011 року працював на ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на посаді завідуючого гірничими роботами, 50% та більше робочого часу зайнятий на підземних роботах (а.с.44).

Згідно наказу № 3918К від 04 вересня 2014 року ОСОБА_1 з 08 вересня 2014 року по 19 вересня 2014 року було надано відпустку (а.с.8).

Згідно листка непрацездатності серії АВС № 309889, ОСОБА_1 з 22 вересня 2014 року по 06 жовтня 2014 року перебував на амбулаторному лікуванні із діагнозом: ішемічна хвороба серця, післяінфарктний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІІ ст. (а.с.16)

Згідно листка непрацездатності серії АВС № 309012, ОСОБА_1 з 07 жовтня 2014 року по 28 жовтня 2014 року перебував на стаціонарному лікуванні із діагнозом: стенокардія, післяінфарктний кардіосклероз (а.с.18).

Згідно листка непрацездатності серії АГГ № 760182, ОСОБА_1 з 29 жовтня 2014 року по 30 жовтня 2014 року перебував на стаціонарному лікуванні із діагнозом: стенокардія, післяінфарктний кардіосклероз (а.с.18).

Згідно листків непрацездатності серії АГУ № 868041 та АГУ № 868099, ОСОБА_1 з 31 жовтня 2014 року по 16 грудня 2014 року перебував на амбулаторному лікуванні із діагнозом: ішемічна хвороба серця, післяінфарктний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ЄКС реанімація 29 жовтня 2014 року (а.с.17).

Листом ДП «ВК «Краснолиманська» № 01/11-2351 від 07 листопада 2014 року, який позивач отримав 11 листопада 2014 року, ОСОБА_1 запропоновано повідомити працедавця про причину відсутності на роботі з 20 вересня 2014 року по теперішній час, запропоновано надати документи, які підтверджують поважність відсутності на робочому місці та попереджено про можливість звільнення за прогули без поважних причин (а.с.46-46 зворот).

Листом ДП «ВК «Краснолиманська» № 01/11-259 від 24 березня 2015 року, який позивачем отримано 26 березня 2015 року, ОСОБА_1 запропоновано повідомити працедавця про причину відсутності на роботі з 31 жовтня 2014 року по теперішній час, запропоновано надати документи, які підтверджують поважність відсутності на робочому місці та попереджено про можливість звільнення за прогули без поважних причин (а.с.47-47 зворот).

Листом ДП «ВК «Краснолиманська» № 01/11-269 від 25 березня 2015 року, який позивачем отримано 28 березня 2015 року, ОСОБА_1 знову запропоновано повідомити працедавця про причину відсутності на роботі з 31 жовтня 2014 року по теперішній час, надавши документи, які підтверджують поважність відсутності та попереджено про можливість звільнення за прогули без поважних причин (а.с.48-48 зворот).

Із витягу з протоколу № 45 засідання профкому ДП «ВК «Краснолиманська» від 22 травня 2015 року, вбачається, що ОСОБА_1 виключено із членів профкому за несплату членських платежів без поважних причин більше трьох місяців відповідно до п. 3.5 Уставу Профспілки працівників вугільної промисловості України. Вказане рішення позивачем не оскаржувалось (а.с.49).

Наказом № 2371К від 10 липня 2015 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади завідуючого гірничими роботами з 17 грудня 2014 року за здійснення прогулів відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 9).

Листом, який отримано позивачем 11 серпня 2015 року, ДП «ВК «Краснолиманська» надіслано останньому копію наказу про звільнення з 17 грудня 2014 року та запропоновано ОСОБА_1 з'явитися на підприємство для отримання трудової книжки або надати підприємству письмову заяву про надіслання його трудової книжки з зазначенням адреси відправлення (а.с.50). Згідно листа Д/11-368 від 18 березня 2016 ДП «ВК «Краснолиманська» позивачу повторно запропоновано з'явитись на підприємство для отримання трудової книжки (а.с.54).

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57- 60 ЦПК України; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір і що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Таким чином, законодавець надає право роботодавцю обирати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Пленум Верховного Суду в п. 24 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснив, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з'ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

За змістом ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Судом першої інстанції зроблено правильний висновок щодо того, що позивач, згідно листка непрацездатності серії АГУ № 868099, мав стати до роботи з 17 грудня 2014 року, однак на підприємство не з?явився до 10 липня 2015 року, коли було видано наказ № 2371К про звільнення з займаної посади.

Таким чином, скоєння ОСОБА_1 прогулів мало тривалий характер.

Сукупністю досліджених доказів на які суд посилається в ухваленому судовому рішенні підтверджена відсутність позивача на робочому місці з 17 грудня 2014 року та невихід на роботу без поважних причин з 17 грудня 2014 року до дня видачі наказу про звільнення - 10 липня 2015 року.

До матеріалів справи залучено письмові звернення адміністрації підприємства - відповідача до ОСОБА_1 (а.с.46-48 ), з яких вбачається намагання адміністрації з?ясувати причини його невиходу на роботу. Згідно рекомендованих повідомлень всі ці листи були отримані позивачем (а.с. 46-48 зворот). В той же час ОСОБА_1 не надав суду належних доказів поважності причин, з яких він допустив прогули, а також свого намагання приступити до роботи.

Посилання позивача на порушення законодавства про працю щодо його звільнення з тих підстав, що відповідачем не було розглянуто його заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати, судом першої інстанції було правомірно визнано не обґрунтованим, оскільки надання додаткової відпустки без збереження заробітної плати тривалістю 30 календарних днів протягом одного року суперечить вимогам Закону України «Про відпустки», а тому правової підстави для надання вищезазначеної відпустки позивачу за 2014 рік у відповідача були відсутні.

Твердження позивача, щодо необхідності надання йому відпустки без збереження заробітної плати у зав'язку із необхідністю санаторно-курортного лікування згідно довідки у 2015 році також не ґрунтуються на законі, оскільки вказана довідка не оформлена належним чином, не підписана головою ЛКК, не містить дати складання та печатки установи, що її видала (а.с. 15). Крім того, у відповідності до п.11 ст. 25 Закону України "Про відпустки", відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов'язковому порядку: працівникам для завершення санаторно-курортного лікування - тривалістю, визначеною у медичному висновку. На момент звернення з цією заявою позивач санаторно-курортного лікування не проходив.

Частиною 1 ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, який ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального закону, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді