АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3432/16 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Довгаль А.П., Сащенко І.С.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 31 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів в Харківській області про визнання недійсними кредитного договору та договору застави, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - Інспекція з питань захисту прав споживачів в Харківській області про визнання недійсними кредитного договору та договору застави.

В обґрунтування позову зазначає, що 20 червня 2008 року між нею та Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») укладено кредитний договір на купівлю автотранспортних засобів № 833/33-27/33/8-270, відповідно до умов якого Банком надано грошові кошти у сумі 26634 дол. США зі сплатою 12.55 % річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку.

У якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором укладено договір застави №833/34-27/33/8-198 від 20 червня 2008 року. Предметом застави є її транспортний засіб марки NISSAN, заставною вартістю 222520грн.

29 жовтня 2009 року між нею та Банком укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, якою затверджено новий графік платежів без змін будь - яких інших умов. За складання зазначеної додаткової угоди банк зобов'язав позичальника сплатити 168,83 грн.

01 липня 2010 року нею підписана додаткова угода № 2 до кредитного договору, відповідно до умов якої позичальник зобов'язувався кожний рік від дати видачі кредиту здійснювати перестрахування предмету забезпечення, а у разі порушення цієї вимоги позичальник зобов'язаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 1% від суми наданого кредиту без змін будь - яких інших умов.

29 червня 2011 року укладено договір про внесення змін № 3 до кредитного договору, відповідно до умов якого на неї покладено сплату комісії за оформлення додаткової угоди до кредитного договору (0,1% (min. 50 грн.) від суми заборгованості за кредитом) та до Договору забезпечення (01% (min. 50 грн.) від суми загальної вартості заставного майна); змінено порядок надання кредиту та сплати процентів.

15 листопада 2012 року нею підписано договір про внесення змін № 4 до кредитного договору, відповідно до умов якого складено новий графік платежів з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом 10 червня 2016 року.

Вважає, що кредитний договір містить суперечливі та дискримінаційні по відношенню до неї умови, адже при підписанні даного кредитного договору відповідач не виконав умови Закону України «Про захист прав споживачів», а саме- свідомо не надав перед укладанням Кредитного договору та після його укладання, інформації, що передбачена п. 2 ст. 11 цього Закону для того, щоб вплинути на здійснення нею вибору щодо отримання кредиту саме у відповідача, так як побачивши переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, реальну процентну ставку та розмір абсолютного подорожчання кредиту, вона могла відмовитись від отримання кредиту у ПАТ «Укрсоцбанк» та звернутися до іншого банку.

При укладенні кредитного договору Банком не було запропоновано жодних варіантів кредитування окрім кредиту у доларах США, тому вона не мала змоги оцінити переваги та недоліки різних схем кредитування.

Вона була позбавлена інформації, необхідної для здійснення нею свідомого вибору, що свідчить про здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики.

Їй не була надана в повному обсязі інформація про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Ніякої інформації ані про валютні ризики, ані про методику, яка використовується Банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання у порушення вимог закону кредитний договір не містить.

Виконання кредитного договору значно порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє її того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Отримавши кредитні кошти в розмірі 26634,00 доларів США, що на момент отримання складало 146487,00 гривень, вона вимушена повертати фактично 676503,60 гривень. Вона розраховувала, що буде сплачувати кредит та кошти за користування кредитом по курсу 5,05 гривень за 1 долар США, але вимушена сплачувати по 25,40 гривень за 1 долар США, що на 500% більше.

Просить визнати порушеними її права як споживача фінансових послуг;

Визнати недійсними кредитний договір № 833/33-27/33/8-270 від 20 червня 2008 року та договір застави № 833/34-27/33/8-198 від 20 червня .2008 року, укладені між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк»).

Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися.

Заочним рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 31 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Зазначає, що грошові кошти у доларах США вона не отримувала. Фактично відповідачем надано кредит в гривнях в розмірі 122 516 грн. 40 коп. Кошти надані не безпосередньо їй, а перераховані в автомагазин на рахунок ТОВ «Свобода - Авто» на придбання автомобіля.

Вважає, що кредитний договір є удаваним щодо валюти. Насправді між сторонами укладено договір по наданню кредиту в гривнях.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 20 червня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір) відповідно умов якого Банк видав позичальнику 26634 дол. США зі сплатою обумовлених нарахувань з кінцевим терміном повернення до 10 червня 2014 року.

У наступному укладалися додаткові угоди та строк повернення кредиту продовжено до 10 червня 2016 року.

Відповідно до вимог ст.ст. 202 ч.1; 203; 204; 215, 533ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до ст. 626 ч.1; 627; 628 ч.1; 629; 638 ч.1 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Представник позивачки не заперечує, що договір сторони підписали та кошти на отримання автомобіля були перераховані автомагазину.

Посилання позивачки щодо ненадання детального розпису сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту спростовується представленим самою позивачкою такого додатку до кредитного договору та підписаного нею.

Безпідставне посилання позивачки і щодо удаваності цього договору відносно валюти кредитування, оскільки як вона вказує фактично вона отримала кошти у гривнях, а не долари США.

Сторонами укладено договір про надання кредиту саме в іноземній валюті- доларах США, про що чітко зазначено в тексті договору.

Щодо отримання коштів у гривні, то п. 2.1. договору обумовлено, що надання кредиту здійснюється шляхом видачі позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті(доларів США) з позичкового рахунку №067 шляхом конвертації через касу банку для подальшого перерахування позичальником на цілі, визначені п. 1.2. цього договору.

Надання меморіального ордеру про отримання ОСОБА_1 коштів у гривні не протирічить умовам договору.

Посилання, що умови кредитного договору є несправедливими та суперечать принципу добросовісності, також безпідставне.

Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови. Відповідачем надано позивачці необхідні документи, у тому числі, щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту(а.с.16).

Чинним законодавством передбачено можливість надання коштів для певної мети, а саме, статтею 11 Закону Україну «Про захист прав споживачів» передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

За п. 1.2 кредит надається для оплати придбаного автомобіля марки NISSAN, модель NAVARA, 2008 року випуску.

Згідно квитанцій на а.с. 65-66 призначенням платежу є сплата коштів за автомобіль ОСОБА_1

Що стосується валюти кредитування, то у п. 10, 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

ОСОБА_1 підписано договір щодо надання кредиту в іноземній валюті; вона не була позбавлена можливості не укладати такий договір, або обумовити іншу валюту платежу.

Отже, укладання договору кредиту в іноземній валюті не протирічить ні вимогам закону, ні волевиявленню позивачки, яка підписала такий договір та додаткові угоди до нього.

Посилання ОСОБА_1 щодо несправедливості умов договору у зв'язку з знеціненням національної валюти - безпідставне.

Зростання/коливання курсу іноземної валюти не залежить від волевиявлення сторін, а є відображенням економічних процесів і є ризиком для обох сторін договору, як для споживача, так і для Банку.

Позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Тому вважати положення договору щодо валюти кредитування несправедливими та такими, що мають бути визнані недійсними підстав не має.

Рішення суду ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 31 березня 2016 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: