Є.У. №366/3353/15 -ц;
Пр. №2/366/46/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 лютого 2016 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючої - судді Тетервак Н.А.,

при секретарі - Німченко Н.Ю.,

за участю сторін:

позивачки - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків справу за позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції сільського господарства в Київській області про стягнення компенсації за час перебування у відрядженні та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суд з позовом до відповідача про стягнення компенсації за час перебування у відряджені та моральної шкоди.

Позивачка збільшила розмір позовних вимог та просить стягнути компенсацію за час перебування у відрядженні - 756 грн., витрати на господарські потреби в сумі 309 грн.50 коп., середню заробітну плату за час затримки розрахунку в сумі 162 324 грн.00 коп., а також моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Позивачка мотивує свій позов тим,що з 12 березня 2001 року по 30 листопада 2012 року вона працювала начальником Іванківської районної державної насіннєвої інспекції; з 03 грудня 2012 року по 20 травня 2013 року - головним спеціалістом в Державній інспекції сільського господарства,та мала статус державного службовця.

Згідно наказу Держсільгоспінспекції України №27 від 4 липня 2011 року , Київська державна хлібна інспекція,Київська обласна державна насіннєва інспекція,районні державні насіннєві інспекції,в тому числі і Іванківська районна державна насіннєва інспекція,реорганізувалися шляхом злиття в Державну інспекцію сільського господарства в Київській області, яка є правонаступником вказаних установ.

Розмір її середнього заробітку у відповідача становив 4 509 грн.

Під час роботи,за вказівками керівництва, вона перебувала у відрядженнях:

-9 серпня 2012 року в місті Києві,вартість проїзду з смт. Іванків до Києва і назад становить 50грн.(25грн.х2),добові-30 грн.,загальна сума 80 грн;

-14 серпня 2012 року ,4 вересня 2012 року, 10 вересня 2012 р.,13 вересня 2012 року,17 жовтня 2012 року,30 жовтня 2012 року, 06 листопада 2012 року,відрядження у м.Київ.

Вартість кожної поїздки-80 грн, з яких дорога-50грн.,добові-30 грн.)

20 листопада 2012 року відрядження з смт. Іванків в с.Чабани Києво - Святошинського району Київської області і назад. Вартість проїзду 28 грн. в один кінець,всього 56грн.,розмір добових - 30грн.,загальна сума 86 грн.

Всього заборгованість відповідача по відрядженнях становить 756 грн.

Крім того, за настійливим клопотанням керівництва відповідача, 23 жовтня 2012 року та 6 листопада 2012 року вона оплатила вартість електролампочок та вартість спожитої їх установою електроенергії на загальну суму 309,50грн(17,00грн.+ 292,50грн). Вказані кошти так і не були їй повернуті відповідачем.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача по виплаті добових,вартості проїзду у відрядженнях і вартості оплачених нею лампочок і електроенергії становить 1065 грн.50 коп., які позивачка просить стягнути з відповідача, оскільки в добровільному порядку він платити не бажає.

Крім того, вона вважає,що відповідач повинен виплатити їй компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі середньомісячного її заробітку за кожний місяць затримки,тобто,з грудня 2012 року по грудень 2015 року-всього 36 місяців. Розмір компенсації становить 162 324 грн.( 4 509грн.х36 міс.).

Крім того, діями відповідача, який, не виплачуючи їй належних коштів,тривалим ігноруванням її законних вимог та прав,що потягло за собою втрату її нормальних життєвих зв»язків, приниження її як особистості,змусило її у сторонніх осіб позичати кошти для підтримання свого мінімального рівня життя, нанесло їй моральну травму, яка вимагає від неї додаткових зусиль для організації життя, які вона оцінює як моральну шкоду в сумі 5 000 грн.та просить стягнути.

В судовому засідання позивачка підтримала позов. Суду пояснила,що в період,коли вона їздила у відрядження,а це з серпня 2012 року по листопад 2012 року вона дійсно працювала начальником Іванківської районної державної інспекції, але у відрядження її направляло її керівництво-Київська Державна насіннєва інспекція. Хоча Іванківська районна державна насіннєва інспекція являлася юридичною особою,проте, бухгалтерії у них не було і всі нарахування здійснювала бухгалтерія Київської державної насіннєвої інспекції, яка була реорганізована і правонаступником якої є Державна інспекція сільського господарства.

Вона неодноразово зверталася до бухгалтерії,щоб їй виплатили вказані суми, але відповідач борг не платив. На даний час їй перераховано кошти за відрядження в сумі 756 грн. За лампочки та компенсації за затримку у розрахунку відповідач не сплатив.

Відповідач позов не визнав.

Представник відповідача ОСОБА_2 суду пояснила,що ОСОБА_1 дійсно з 12.03. 2001 року по 30.11. 2012 року працювала начальником Іванківської районної державної насіннєвої інспекції, а після переведення - в Державній інспекції сільського господарства.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.12. 2011 року №1300 «Про утворення територіальних органів Державної інспекції сільського господарства передбачено,що територіальні органи Державної інспекції сільського господарства,утворені згідно з пунктом 1 цієї Постанови,є правонаступниками Державної хлібної інспекції Автономної Республіки Крим,обласних державних хлібних інспекцій,установ Української державної насіннєвої інспекції,що реорганізуються шляхом приєднання до територіальних органів,утворених згідно з пунктом 1 цієї постанови.

Юридична особа вважається такою,що припинила свою діяльність,з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

На сьогодні Київська обласна державна насіннєва інспекція не реорганізована та відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців перебуває у стані припинення,тому Державна інспекція сільського господарства в Київській області не є правонаступником Київської обласної державної насіннєвої інспекції.

05.05.2015 року Державна інспекція сільського господарства в Київській області прийняла від Київської обласної державної насіннєвої інспекції кредиторську заборгованість по спеціальному фонду,яка підлягає передачі та звернулася до Державної інспекції сільського господарства України щодо надання дозволу на погашення кредиторської заборгованості Київської обласної державної насіннєвої інспекції по КЕКВ 2250»Видатки на відрядження» в сумі 12 441,28 грн. за рахунок економії коштів.

29.12. 2015 року Державною інспекцією сільського господарства в Київській області було погашено кредиторську заборгованість Київської обласної державної насіннєвої інспекції по КЕКВ 2250 згідно з Реєстром виплат по авансових звітах на відрядження,в тому числі заборгованість перед Позивачкою в сумі 756грн.

Щодо виплати позивачці компенсації за час затримки в сумі 162 324 грн. 50 коп. відповідач заперечує з тих підстав,що відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки,зазначені в статті 116 цього Кодексу,при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа,організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак у невиплаті суми заборгованості по відрядженнях відсутня вина Державної інспекції сільського господарства в Київській області.

Щодо моральної шкоди,то відповідно до ст. 237-1 КЗпроП України проводиться власником у разі, якщо порушення законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи позивачки,що невиплата коштів є підставою для виплати їй моральної шкоди відповідач вважає необґрунтованою, оскільки ніяким чином не принижує її честь,гідність,не впливає на її ділову репутацію.

Вислухавши позивачку, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

З копії Трудової книжки БТ-І № 4265908 ОСОБА_1,дата заповнення 24 лютого 1992 року слідує, згідно запису №12 від 12.03. 2001 року, наказом №29 від 12.03. 2001 року, вона призначена в порядку переводу на посаду начальника Іванківської районної державної насіннєвої інспекції та згідно запису №15 від 30.11. 2012 року звільнена з посади начальника Іванківської районної державної насіннєвої інспекції-головного державного інспектора району за ст. 36 п.5 КЗпПУ,наказ №05-02-68 від 29.11. 2012 року.(В.О.начальника ОСОБА_3).

Отже,позивачка звільнена з посади начальника Іванківської районної державної насіннєвої інспекції у зв»язку з переведенням працівника,за його згодою на інше підприємство,в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

З копії Трудової книжки ОСОБА_1(запис № 16-18) слідує,що вона з 03.12. 2012 року по 20.05. 2013 року працювала в Державній інспекції сільського господарства в Київській області на посаді головного спеціаліста відділу насіннєвого контролю та охорони прав на сорти рослин, Управління контролю якості насіння садивного матеріалу,відповідно до п.5 ст. 36 КЗпП України,в порядку переведення з Іванківської районної державної насіннєвої інспекції.

Позивачка посилається на те,що в серпні листопаді 2012 року, перебуваючи на посаді начальника Іванківської районної державної насіннєвої інспекції,яка на той час підпорядковувалася Київській обласній державній насіннєвій інспекції, вона перебувала у відрядженнях,проте,при звільненні відповідач не виплатив їй компенсацію за час перебування у відрядженнях (проїзд до місця відрядження та добові) в сумі 756 грн.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю,що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні,безпечні і здорові умови праці,на заробітну плату,не нижчу ніж визначено законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до 12 Закону України «Про оплату праці» норми оплати праці(за роботу в надурочний час; у святкові,неробочі та вихідні дні;у нічний час;за час простою,який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції,що виявилася браком не з вини працівника; працівників,молодше вісімнадцяти років,при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників(оплата щомісячних відпусток; за час виконання державних обов»язків;для тих,які направляються для підвищення кваліфікації,на обстеження в медичний заклад;для переведення за станом здоров»я на легшу нижче оплачувану роботу;переведення тимчасово на іншу роботу у зв»язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей до трьох років,переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання,перекваліфікації або навчання інших спеціальностей;для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості,службових відряджень,роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Норми і гарантії в оплаті праці,передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України є мінімальними державними гарантіями.

Отже, суми,заявлені позивачкою як компенсація у зв»язку з відрядженням, не є безпосередньою заробітною платою, а їх виплата передбачена ст. 121 КЗпП України,відповідно до якої «працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв»язку з службовими відрядженнями,проте, відповідно до ст. 12 ЗУ»Про оплату праці»,є одною із складових гарантії оплати праці працівника.

Відповідно до ч.2 ст.121 КЗпПУ працівникам, які направляються у відрядження,виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах,встановлених законодавством.

За відрядженими працівниками зберігається протягом усього часу відрядження місце роботи(посада) і середній заробіток.

Позивачка нарахувала за час перебування її у відрядженнях суму 756 грн., яку відповідач фактично визнав і на час розгляду справи в суді виплатив позивачці, про що остання підтвердила у своїх поясненнях.(абз.1 а.с. 32-Заперечення).

Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові регулярно в робочі дні у строки,встановлені колективним договором,але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу,що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Позивачка перебувала у відрядженнях в серпні-листопаді 2012 року,проте,в дні виплати заробітку роботодавець вказані суми позивачці не виплатив.

Позивачка звільнилася з Іванківської районної державної насіннєвої інспекції 30 .11. 2012 року. При розрахунку вказана сума виплачена їй не була.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата сум,що належали йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював,то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Отже,роботодавець начальника Іванківської районної державної інспекції ОСОБА_1- Київська обласна державна насіннєва інспекція,не залежно від того, з яких підстав звільнялася позивачка,мала провести з нею повний розрахунок 30.11. 2012 року,проте, вказані вимоги позивачка ставить не до Київської обласної державної насіннєвої інспекції, а до Державної інспекції сільського господарства в Київській області,куди вона була зарахована по переводу з 03.12.2012 року( запис №16 в трудовій книжці).

Позивачка посилається на те,що Київська обласна державна насіннєва інспекція та Іванківська районна державна інспекції були ліквідовані відповідно до наказу Держсільгоспінспекції України №27 від 4 липня 2011 року,реорганізувалися шляхом злиття в Державну інспекцію сільського господарства в Київській області, яка є правонаступником вказаних установ.

Представник відповідача пояснила,що на даний час Київська обласна державна насіннєва інспекція в стадії реорганізації,вона не ліквідована,існує як юридична особа,про що свідчить Виписка з Єдиного реєстру юридичних осіб( а.с. 34),а отже, Державна інспекція сільського господарства в Київській області не є правонаступником Київської Державної насіннєвої інспекції,доки Київська обласна насіннєва інспекція не припинена як юридична особа,а також із-за відсутності кошторисних призначень Державною інспекцією сільського господарства в Київській області не було зареєстровано дану кредиторську заборгованість в УДКСУ Шевченківського району в м.Києві.

Однак, Державна інспекція сільського господарства в Київській області звернулася до Державної інспекції сільського господарства України щодо надання дозволу на погашення кредиторської заборгованості Київської обласної державної насіннєвої інспекції по КЕКВ 2250»Видатки на відрядження» в сумі 12 441,28 грн. за рахунок економії коштів, які 29.12. 2015 року було виплачено по авансовим звітам на відрядження,в тім числі заборгованість перед позивачкою в сумі 756грн.

З Акту кредиторської заборгованості по спеціальному фонду, яка підлягає передачі з балансу Київської обласної державної насіннєвої інспекції на баланс Державної інспекції сільського господарства в Київській області слідує,що станом на 05.05. 2015 року Голова комісії з питань реорганізації Київської обласної державної насіннєвої інспекції ОСОБА_3 та Член комісії з питань реорганізації Київської обласної державної насіннєвої інспекції ОСОБА_4 передали, а Начальник Державної інспекції сільського господарства в Київській області ОСОБА_5 та начальник відділу фінансів,бух.обліку на економічних розрахунків ОСОБА_6 прийняли по даному акту борг на загальну суму 201 011,82 грн. (а.с. 37-38).

З листа Державної інспекції сільського господарства України Держсільгоспінспекція України від 04.12. 2015 року слідує,що Державна інспекція сільського господарства України розглянула лист Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 04.12. 2015 року №06-09/3097 щодо зобов»язань, які прийняті на баланс з балансу Київської обласної державної інспекції згідно Акту прийому-передачі кредиторської заборгованості по КЕКВ 2250 «Видатки на відрядження» на суму 12 441,28 грн. та не заперечує стосовно перереєстрації вказаної кредиторської заборгованості.( а.с. 42).

З Платіжного доручення №1683 від 15 грудня 2015 року слідує,що Держсільгоспінспекція в Київській області згідно реєстру по авансових звітах за відрядження №23 кредиторська заборгованість яка прийнята на баланс Державної інспекції сільського господарства в Київській області з балансу Київської обласної державної насіннєвої інспекції згідно постанови КМУ від 12.12. 2011 р.№ 1300 28.12. 2015 р.(Далі-Реєстр),- виплачено 12 441,28грн.

З Реєстру,який долучено до Платіжного доручення №1683 від 15 грудня 2015 року, слідує,що Державна інспекція сільського господарства в Київській області прийняла до оплати від Київської державної насіннєвої інспекції борг по авансових звітах на відрядження на загальну суму 12 441,28 грн.,в тім числі ОСОБА_1 та їх виплатила.(23 район): 430,00+166,00+160,00= 756,00).

Отже, борг в сумі 756,00грн. на відрядження перед позивачкою утворився по вині Київської обласної державної насіннєвої інспекції, а не Державної інспекції сільського господарства в Київській області,яка мала виплатити вказані суми при її звільненні, 30.11. 2012 року.

Як встановлено в судовому засіданні, на час розгляду справи кошти в сумі 756,00грн.за відрядження позивачці виплачені,і вона на вказаній сумі не наполягає.

Проте, крім компенсаційних виплат у зв»язку з перебуванням у службовому відрядженні, позивачка,посилаючись на ст.117 Кодексу законів про працю України (далі-КЗпроП), просить стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за час затримки розрахунку, що становить 162 324 гривні(за 36 місяців).

Із змісту статті 117 КЗпроП України слідує,що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки,зазначені у статті 116 цього Кодексу,при відсутності спору про їх розмір підприємство,установа,організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ст.116 КЗпро П України встановлює,що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства,установи,організації,проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював,то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму.

Отже, Київська обласна державна насіннєва інспекція 30.11. 2012 року,при розрахунку ОСОБА_1 з роботи, мала виплатити позивачці всі суми, які їй належали від підприємства,проте, компенсаційні виплати за відрядження в сумі 756 грн. не виплатила.

Оскільки у невиплаті при розрахунку позивачці коштів в сумі 756,00грн.за відрядження немає вини відповідача, Державної інспекції сільського господарства в Київській області, в стягненні компенсації в розмірі середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, слід відмовити.

Статтею 237-1 КЗпП У передбачено відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки кошти за перебування позивачки у відрядженні в серпні-листопаді 2012 року в сумі 756,00грн.не була виплачена позивачці Київською державною насіннєвою інспекцією,тобто, не з вини відповідача,тому у стягненні моральної шкоди слід відмовити.

Позивачка також заявила вимогу про стягнення з відповідача вартості електролампочок та вартості спожитої їх підприємством електроенергії, яку вона оплатила в жовтня-листопаді 2012 року по просьбі її керівництва, на загальну суму 309,50 грн. (17,00грн.+ 292,50грн.).

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Оскільки витрати на придбання електролампочок та оплата електроенергії не є складовою заробітку, відсутність боргу та вини у їх невиплаті має доводити позивач.

Відповідач позов в цій частині не визнав,пославшись на те,що даний борг на себе не переводив,оскільки ще існує Київська обласна державна насіннєва інспекція.

Позивачка не надала суду доказів на підтвердження вказаних сум; клопотань,відповідно до ст. 133 ЦПК України, про забезпечення доказів,не заявляла, а тому позов в частині стягнення коштів в сумі 309,50грн.,відхилити, як недоведений.

З копії Посвідчення Категорії 2 ОСОБА_3 Б№022787 громадянина, який евакуйований в 1986 році із зони відчуження ЧАЕС,слідує,що ОСОБА_1, відповідно до п.10 ч.1 ст.5 ЗУ»Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору,а тому відповідно до ст.88 ЦПК України, у зв»язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного,ст. 43 Конституції України, ст.ст. 115, 116,117,121, 233,234 Кодексу законів про працю України, ст.12 ЗУ»Про оплату праці», Постановою Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12. 1999 р.»Про практику застосування законодавства про оплату праці», керуючись ст.ст. 10,60, 88,209-215 ЦПК України, ст. 4,ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до Державної інспекції сільського господарства в Київській області про стягнення компенсації за час перебування у відрядженні , середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,-відмовити.

Судові витрати залишити за державою,оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подачу позову до суду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд протягом 10 днів з часу проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі подачі апеляції- після прийняття рішення апеляційним судом.

Суддя: