АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 623/2829/15-ц Головуючий суддя І інстанції Зелінський В. Г.
Провадження № 22-ц/790/2516/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В.,Карімової Л.В.,

за участю секретаря : Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 січня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом,

ВСТАНОВИЛА:

06 липня 2015 року ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом.

В обґрунтування позовних вимог вказав на те, що відповідно до договору № SAMDN7085 від 06.12.2010 року ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає свою згоду Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Просив стягнути з відповідача: 9 123 гр. 42 коп. - заборгованість за кредитом; 8 609 гр. 71 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом;- 3 408 гр. 15 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 500 гр. - штраф (фіксована частина); 1 057 гр. 06 коп. - штраф (процентна складова).

Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що після укладення між сторонами 06.12.2010року договору про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної картки, йому було відкрито карткові платіжні картки Visa Platinum. Ніякими кредитними коштами ПАТ «КБ Приватбанк» він не користувався, платіжні картки оформлювалися лише виключно для здійснення банківських операцій в межах власних коштів, що надходили на його рахунки. На підтвердження своїх заперечень послався на довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_3 від 11.06.2015 року, згідно якої у графі «Інформація» зазначено, що з 15.12.2010 року та з 30.12.2014 року кредитний ліміт складає 0,00 грн. Наданий позивачем розрахунок про виникнення 24.11.2011 року заборгованості не відповідає умовам п. 1.1 та п. 1.4 Договору, в той же день він знімав кошти у сумі 9123,42 грн. Крім того, відповідач під час розгляду справи у районному суді заявив про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки заборгованість 9123,42 грн. виникла 01.12.2011 року, після цього ніякого погашення не відбувалося, строк дії картки та кредитного ліміту згідно до п. 1.1 Договору дорівнює одному року, тобто до 06.12.2011 року.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено, за його недоведеністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, ПАТ КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права; що суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Колегія суддів відповідно до ст. 305 ЦПК України розглянула справу за відсутності всіх належним чином повідомлених учасників судового засідання, які у судове засідання не з'явилися і своїх представників не направили, про причини своєї неявки суду не повідомили, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги у передбачених ст. 303 ЦПК України межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № SAMDN 7085 від 06.12.2010 року для виконання операцій по картрахункам, відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, Правилами користування платіжними картками, що є невід'ємною частиною цього договору. Відповідно до п. 1.1 Договору кредитний ліміт «банківський» у сумі 0,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що позивачем не надано доказів про надання відповідачу грошових коштів у кредит.

Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується видати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Однак при цьому районний суд всупереч вимогам ст. 213 ЦПК України про законність та обґрунтованість рішення не взяв до уваги, що при підписанні вказаного договору відповідач відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами банку, які перебувають у публічному доступі на банківському сайті в мережі Інтернет.

Так, п. 3.2 та п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг відповідач надав згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і він надав право банку у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Суд також не з'ясував, що відповідно до наявного в матеріалах справи витягу із рахунку 24.11.2011 року з карткового рахунку відповідач здійснив платіж у сумі 9123,42 грн. (а.с. 43). Внаслідок цього у нього виникла заборгованість за кредитом на вказану суму, а також: 8609,71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3408,15 грн. - заборгованість за пенею та комісією, штрафом 500,00 грн. (фіксована частина), 1057,06 грн. (процентна складова), що підтверджується витягом з рахунку та розрахунком банку, який відповідачем не спростований (а.с. 6-7).

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається із п. 5.4 Правил користування платіжною карткою, строк погашення процентів за кредитом - щомісячно за минулий місяць. Строк погашення кредиту у повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (а.с. 10 на зв.).

Аналізуючи умови договору в цій справі та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за таким договором, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, який у даному випадку збігається із строком дії картки, п. 1.3 вказаного Договору про відкриття картрахунку від 06.12.2010р. - одному року, тобто до 06.12.2011 року (а.с. 8).

Згідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Разом із тим, передбачений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності позивачем дотриманий не був, оскільки судом встановлено, що відповідач не виконував взятих на себе зобов'язань щодо погашення кредиту, після закінчення в 06.12.2011 року строку дії картки нова картка для відповідача не перевипускалась, проте банк звернувся до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права лише у липні 2015 року, тобто з пропуском установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з наведеного, оскільки районний суд не повністю з'ясував обставини справи стосовно виникнення заборгованості за договором кредиту, внаслідок чого помилився із застосуванням норм матеріального права і не застосував вказані положення ЦК України стосовно наслідків спливу позовної давності, про що відповідач заявив при розгляді справи по суті, то з передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав рішення суду підлягає скасуванню, із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, зі спливом позовної давності.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 316, 317, 319-325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 січня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк "Приватбанк" відмовити, за спливом строку позовної давності.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: