Категорія 30Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Матківської М.В., Марчук В.С.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

за участю: позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, представника третьої особи ОСОБА_5, -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-Експлуатаційне Об»єднання» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3, за участю ТОВ «Житлово-Експлуатаційне Об»єднання» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1. 28 січня 2014 року внаслідок незадовільного обслуговування системи опалення стався прорив в квартирі №30 за зазначеною адресою, що призвело до залиття його квартири. 10 вересня 2014 року причиною повторного залиття квартири позивача стало самовільне втручання відповідача до системи централізованого опалення, що підтверджено актами огляду комісії ТОВ «ЖЕО». Внаслідок залиття позивачу була завдана шкода в розмірі 27000 грн. та спричинено моральну шкоду, яка виразилась в душевних стражданнях, які він зазнав внаслідок пошкодження майна та неможливістю користуватись квартирою, яку оцінює в розмірі 6000 грн.

В подальшому позивач збільшив позовні вимоги та з врахуванням висновків судової будівельно-технічної експертизи щодо розміру матеріальної шкоди, просив стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 32142,37 грн., а також моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та судові витрати (т.1 а.с.155-156).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 серпня 2015 року вимоги в частині до ОСОБА_6 залишено без розгляду (т.1 а.с.214).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 31052,84 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також 334,98 грн. судового збору та 1450,00 грн. витрат за проведення експертизи. В решті вимог - відмовлено.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 січня 2016 року, виправлено арифметичну помилку, допущену в рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2016 року, замінено у резолютивній частині рішення число та текст «31052,84 грн. у відшкодування матеріальної шкоди» на «32 052,84 грн. у відшкодування матеріальної шкоди», а також «334,98 грн. судового збору та 1450,00 грн. витрат за проведення експертизи на «344,89 грн. судового збору та 1495,00 грн. витрат за проведення експертизи».

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що факт залиття квартири позивача ОСОБА_2 з квартири відповідача ОСОБА_3 підтверджується належними та допустимими доказами, а тому прийшов висновку, що з останньої слід стягнути матеріальну та моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач є власником квартири АДРЕСА_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 12 серпня 2010 року №980, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7, що підтверджується копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме мано від 23 вересня 2010 року № 27413355 (т.1 а.с.14).

Власником квартири АДРЕСА_3 відповідно до Свідоцтва про право на спадщину від 07 липня 2014 року, виданого державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_8, є ОСОБА_3, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 грудня 2014 року №30490476, а також Свідоцтвом про право на спадщину від 07 липня 2014 року (т.1 а.с.54, т.2 а.с.44).

З акту про залиття квартири АДРЕСА_4 від 28 січня 2014 року, складеного посадовими особами ТОВ «ЖЕО», вбачається, що затоплення виникло з квартири № 30, що розташована поверхом вище, причиною затоплення є порив радіатора системи централізованого опалення в квартирі. Акт містить перелік пошкоджень спричинених затопленням (т.1 а.с.7).

10 вересня 2014 року посадовими особами ТОВ «ЖЕО» складений ОСОБА_5 про залиття, аварію, що сталась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), під час обстеженя квартири встановлено перелік пошкоджень спричинених залиттям, а також встановлено, що причиною залиття є самовільне втручання кв. №30 до системи централізованого опалення, а саме відєднання радіаторів для шпаклювання за ними та встановлення відбивача теплової енергії (т.1 а.с.6).

З інформації, що міститься в даних системи «Диспетчер» 28 січня 2014 року та 10 вересня 2014 року вбачається, що мешканцем АДРЕСА_5 повідомлено про течії в квартирі, за результатами заяв течії усунуті (т.1 а.с.86-87).

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз'яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Як вбачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи від 21 квітня 2015 року №170, проведеної «Подільським центром судових експертиз» відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 30.12.2014 року, розмір матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири АДРЕСА_6 в м Вінниця становить 32142,37 грн., також висновок містить перелік пошкоджень зазначеної квартири (а.с.103-110).

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмір 32052,84 грн., оскільки факт залиття квартири позивача ОСОБА_2 відповідачем ОСОБА_3 підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні ст..58,59 ЦПК України, а саме актами про залиття квартири АДРЕСА_6 від 28 січня 2014 року та актом від 10 вересня 2014 року.

Висновок експертизи є переконливим, результати яких не викликають сумнівів у колегії суддів.

При таких обставинах, колегія суддів, відмовляє в клопотанні про призначення додаткової судової будівельно технічної експертизи.

Крім того, судом вірно відмовлено в частині стягнення 89,53 грн. матеріальної шкоди за пошкодження у ванній кімнаті, так як в вище зазначених актах відсутні відомості про пошкодження у ванній кімнаті, про яке зазначено у висновку експертизи, а саме порушення кріплення висушувачів рушників.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, що на час події 28.01.2014 року вона не була власником квартири №30, а отже є неналежним відповідачем не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з матеріалів справи дана квартира попередньо належала ОСОБА_9 (матері відповідача), яка померла в липні 2013 року. ОСОБА_3 у вересні 2013 року подала заяву про вступ у спадщину, а відповідно до ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.. ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, враховуючи вимоги розумності та справедливості прийшов обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн., оскільки як встановлено права позивача порушені в результаті залиття квартири, позивач зазнав душевних страждань, переживань, роздратувань, був позбавлений можливості використовувати майно за призначенням.

Посилання ОСОБА_3 на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, не надавши їй можливість висловити свою позицію відносно заявленого позову у судових дебатах, не тягне за собою скасування законного рішення суду, оскільки відповідач висловлювала свою думку щодо позову, зокрема, заперечувала проти нього, просила в його задоволені відмовити, а її представник ОСОБА_4 у судових дебатах висловив таку ж позицію.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані і висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис ОСОБА_10

Судді: підписи ОСОБА_11

ОСОБА_12

З оригіналом вірно: ОСОБА_10