РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/758/16-ц

02 червня 2016 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Олійник П. В.

з участю секретаря Вознюк Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з відповідача в її користь пеню у зв'язку з простроченням сплати аліментів на загальну суму 5593,66 грн., у відшкодування витрат на отримання правової допомоги в сумі 2500 грн. та у відшкодування витрат по сплаті судового збору 551,20 грн..

В обгрунтування позову покликається на те, що відповідач безпідставно не сплачував аліментів на утримання дитини, які були встановлені рішенням суду.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та з аналогічних підстав.

Відповідач та його представник позов не визнали та пояснили, що відповідач регулярно сплачував аліменти і ніхто йому не повідомляв, що у нього є заборгованість. Складений державним виконавцем розрахунок заборгованості є невірним, оскільки, заборгованість необхідно розраховувати виходячи з мінімальної заробітної плати. Будь-якої вини відповідача в тому, що утворилася заборгованість по аліментах, немає. Просять в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини і дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

За рішенням Костопільського районного суду від 20.12.2005 року відповідач зобов'язаний до сплати аліментів в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак, відповідно до розрахунку державного виконавця заборгованість за аліментами станом на 1 лютого 2016 року складає 15963,39 грн..

Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови № 3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Доказів про те, що заборгованість по аліментах виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками відповідач суду не надав, а тому суд приходить до висновку про стягнення неустойки за період з 01.01.2008 року по 31.01.2016 року.

Відповідно до ст. 195 СК України та ст.74 Закону України від 21 квітня 1999 року "Про виконавче провадження" (з подальшими змінами та доповненнями), розмір заборгованості з виплати аліментів визначається державним виконавцем, а за наявності спору питання про розмір такої заборгованості вирішується за заявою заінтересованої особи судом у порядку, встановленому законом.

Таким чином, перерахування та зміна розрахунку заборгованості по аліментам, виготовленого державним виконавцем, у рамках позову про стягнення неустойки, не входить в компетенцію суду. Обчислити розмір заборгованості суд може лише при наявності спору.

Доказів, які б свідчили про те, що існує спір з приводу неправильності нарахування суми заборгованості по аліментах матеріали справи не містять, дії державного виконавця відповідач не оскаржував у передбаченому ЦПК України порядку. Крім того, як вбачається із надісланого відділом ДВС розрахунку заборгованості, відповідач після ознайомлення з розрахунком заборгованості 02.03.2016 року власноручно написав «Ознайомлений зауважень, заперечень немаю».

З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі №6-94цс15 та від 16 березня 2016року №6-300цс16, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком пені за виключенням розміру пені нарахованої в лютому 2016 року, оскільки в розрахунку державного виконавця відсутні дані про нараховані аліменти, однак, значиться, що відповідач в цей місяць сплатив 400 грн. В зв'язку з цим суд зменшує розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача до 5793,81 грн..

Статтею 88 ЦПК України визначено правила розподілу судових витрат між сторонами. Зокрема, в частині першій цієї статті передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в тому числі і витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

На час розгляду справи мінімальна заробітна плата складає у місячному розмірі - 1450 грн., з яких 40% становить 580 грн.

На підтвердження доказів про понесені витрати, адвокат у розрахунку вказав, що витрачений час на надання правової допомоги та участь в судових засіданнях становить 3,5 год., що в грошовому еквіваленті становить 2030 грн. Також, позивачем додано квитанцію до касового ордера про сплату 2500 грн. за надання правової допомоги.

Разом з тим, враховуючи правову природу правовідносин, що склались між сторонами, та рівень складності справи, суд вважає, що розрахунок погодинних витрат адвоката на надання правової допомоги поза судовим засіданням, у кількості 3,2 год. є завищеним.

Із огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність зменшення суми витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з 2500 грн. до 1000 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 60, 212 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 5793 (п'ять тисяч сімсот дев'яносто три) грн. 81 коп., витрати понесені за отримання правової допомоги в сумі 1000 (одна тисяча) грн., та у відшкодування витрат по сплаті судового збору 532,79 грн., а всього стягнути 7326 (сім тисяч триста двадцять шість) грн. 60 коп..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяП. В. Олійник