АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Соколової В.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року про повернення для подання до належного суду позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про усунення від права на спадкування, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про усунення від права на спадкування повернено позивачу для подання до належного суду.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 09 вересня 2016 року представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права. Повертаючи позовну заяву ОСОБА_3, суд першої інстанції не врахував, що предметом спору є усунення від права на спадкування майна, до складу якого відноситься квартира, що територіально розташована в Дніпровському районі м. Києва, а тому, при визначенні підсудності справи варто керуватися ст. 114 ЦПК України щодо виключної підсудності. Посилання суду на те, що позивачем не було документально підтверджено ту обставину, що квартира АДРЕСА_1 відноситься до спадкового майна, є необґрунтованими, так як даний факт підтверджується тим, що позов ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно був прийнятий до розгляду та розглядається Дніпровським районним судом м. Києва, крім того, питання щодо підстав набуття спадкодавцем права власності на квартиру може бути перевірене також в ході розгляду справи. При вирішенні питання про відкриття провадження у справі судом не було враховано положення п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», в якій прямо зазначається, що спори про усунення від права на спадкування, що стосуються нерухомого майна, розглядаються судами за місцезнаходженням такого майна.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутність.

Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання також не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про усунення від права на спадкування.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про усунення від права на спадкування було повернено позивачу для подання до належного суду.

Постановляючи дану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено наявність підстав для застосування при визначенні підсудності спору положень ст. 114 ЦПК України щодо виключної підсудності, так як наявність у складі спадкового майна нерухомого майна - квартири, документально не підтверджена. За таких обставин застосуванню підлягають загальні правила визначення підсудності на підставі ч. 1 ст. 109 ЦПК України, відповідно до якої позовні заяви до фізичних осіб подаються до суду за зареєстрованим місцем проживання відповідача, а тому, оскільки жоден з відповідачів не зареєстрований в Дніпровському районі міста Києва, позовну заяву необхідно повернути позивачу для подання до належного суду.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки він не відповідає вимогам процесуального права, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилом ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 107 ЦПК України, усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

Стаття 114 ЦПК України встановлює, що позови, які виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

В пункті 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. До таких позовів відносяться, зокрема, позови про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, поданий ОСОБА_3 позов стосується питання про усунення відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 від права на спадкування за померлою ОСОБА_9.

Також ОСОБА_3 в позовній заяві прямо зазначено, що до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_9, належить квартира АДРЕСА_1, в якій спадкодавець проживала до моменту своєї смерті.

Суд вказаним обставинам оцінки не надав, зміст позовної заяви та доданих до неї доказів належним чином не дослідив та дійшов передчасного висновку про те, що підсудність позовної заяви ОСОБА_3 визначається за правилами ч. 1 ст. 109, ст. 113 ЦПК України, за зареєстрованим місцем проживання одного з відповідачів на вибір позивача.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався в ухвалі від 23 серпня 2016 року на неможливість застосування ч. 1 ст. 114 ЦПК України з тих підстав, що позивачем не додано до позову належних доказів на підтвердження того, що спадкодавець ОСОБА_9 набула у власність квартиру за адресою АДРЕСА_1, так як, за змістом пункту 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху чи повертати її заявнику.

Так як з позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що до складу спадщини входить нерухоме майно - квартира за адресою АДРЕСА_1, підсудність позову повинна визначатися на підставі ч. 1 ст. 114 ЦПК України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За наведених обставин, враховуючи, що судом першої інстанції не було дотримано визначеного процесуальним законодавством порядку вирішення питання щодо підсудності позовної заяви ОСОБА_3, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 є обґрунтованими, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому, за правилом п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2016 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: