У Х В А Л А

11 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2015 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" про визнання правочину недійсним,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача-Теперика О.В., представника ОСОБА_4-ОСОБА_5, представника ПАТ КБ «Приватбанк»-Станкевича В.О., перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2015 року забезпечено позов шляхом встановлення заборони ОСОБА_1 та його представникам здійснювати дії щодо реконструкції під виглядом ремонту, знищення інфраструктури житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 72,5 кв.м, житловою площею 35 кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, що розташований на земельній ділянці НОМЕР_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 618 кв.м та доведення його до непридатного для проживання стану.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 покликається на незаконність вказаної ухвали суду в зв'язку з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що по даній цивільній справі вже було застосовано ідентичні заходи забезпечення позову ухвалою від 26.10.2015 року, яку 24.11.2015 року скасовано ухвалою Апеляційного суду Рівненської області з підстав необґрунтованості, безпідставності та порушення норм процесуального права. Незважаючи на це, 29.12.2015 року суд першої інстанції виніс дану ухвалу, не поклавши в її обґрунтування жодних нових доказів, крім витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.10.2015 року, який взагалі не відноситься до предмету даної справи.

Ні до матеріалів позовної заяви, ні до матеріалів заяви про забезпечення позову позивачем не надано жодних доказів на підтвердження необхідності застосування заходів забезпечення позову.

Вказує, що суд першої інстанції при задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, порушив положення ст.ст. 321, 322, 323, 383 ЦК України, адже виключно на власнику лежить тягар утримання майна.

Крім того, ні позивач, ні члени його родини не мають зареєстрованого права проживання за адресою АДРЕСА_1 і знаходяться там без достатньої правової підстави.

Просить ухвалу суду першої інстанції про застосування заходів забезпечення позову скасувати.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Забезпечуючи позов шляхом заборони відповідачу та його представникам здійснювати дії щодо реконструкції під виглядом ремонту, знищення інфраструктури житлового будинку АДРЕСА_1 суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована та неприйняття заходів забезпечення позову може привести до утруднення чи неможливості виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, заявлених позивачем.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно ч.1ст.151 ЦПК України - суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК України, заходи забезпечення позову. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що внаслідок певних дій відповідача може утруднитися чи унеможливитися виконання судового рішення по даній справі (про задоволення/часткове задоволення позову).

Встановлено, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були власниками ? частини будинкуАДРЕСА_1 кожен. З метою покращення житлових умов вони самочинно провели реконструкцію вказаного житлового будинку за рахунок прибудови добудови «а» в складі приміщень: коридору, санвузла, кухні та самочинно збудований гараж, на яку рішенням Рівненського міського суду від 20 травня 2007року визнано право власності.

19.07.2007року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 передали зазначене будинковолодіння в іпотеку ПАТ «Приватбанк» для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, укладеним ОСОБА_4

Рішенням Рівненського міського суду від 24.09.2013року в позові ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено. В рахунок погашення заборгованості за кредитом звернуто стягнення на предмет іпотеки, в ході примусового виконання якого, житловий будинок з надвірними будівлями придбані ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 6.05.2014року. Ухвалою Рівненського міського суду від 11.08.2014року воно скасовано за нововиявленими обставинами, спір у цій справі на даний час не вирішений.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 11.06.2014року скасовано рішення Рівненського міського суду від 20 травня 2007року, а ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у позові до Рівненського міськвиконкому про визнання права власності на самочинно збудовану прибудову відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що у даній справі між сторонами виник спір з приводу визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, укладеного, в ході примусового виконання судового рішення від 24.09.2013року між ПАТ КБ «Приватбанк» від імені власників ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Колишні співвласники продовжують проживати у АДРЕСА_1

Позивачем та його представником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Покликання представника позивача на витяг з ЄРДР від 21 жовтня 2015 року, згідно якого 8 та 9 жовтня 2015 року невідомі особи самовільно винесли з будинку за адресою АДРЕСА_1 майно, яке належить ОСОБА_4 не заслуговують на увагу, оскільки вказаний витяг жодним чином не свідчить про те, що відповідачем під виглядом ремонту та реконструкції спірного житлового будинку, вчиняються дії, які направлені на знищення інфраструктури житлового будинку та приведення його до непридатного для проживання стану.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.151,152,303,304,307,312,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2015 року про забезпечення позову скасувати.

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 про забезпечення позову шляхом встановлення заборони ОСОБА_1 та його представникам здійснювати дії щодо реконструкції під виглядом ремонту, знищення інфраструктури житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та доведення його до непридатного для проживання стану відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Малько О.С.

Шимків С.С.