Справа № 203/1760/16-ц
Провадження № 2-з/0203/76/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Колесніченко О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 представника ОСОБА_2, про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 з вимогами, які позивач збільшила, уточнила та просила: встановити факт спільного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_4 однією сім?єю без реєстрації шлюбу з березня 2004 року по 11 листопада 2011 року; визнати майно спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яке складається з: 1) квартири №13 загальною площею 47,7 кв.м., розташованої за адресою: м. Дніпропетровську, вул. Хуліана Грімау, 13, придбану за договором купівлі-продажу від 25 квітня 2008 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО. реєстраційний номер 166601333; 2) з одноквартирного будинку загальною площею 45,4 кв.м., придбаного за договором купівлі-продажу від 22 жовтня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО 29858621; 3) з легкового автомобіля/седану-В марки Mersedes-Benz C-200, 2011 р.в., днз АЕ1111ВА, свідоцтво САТ 583818 про реєстрацію транспортного засобу від 25 грудня 2013 року; 4) з легкового автомобіля Lexus GX 460, днз АЕ 1111 ЕІ, 2008 р.в., придбаного у 2010 році; ухвалити рішення про поділ майна в натурі, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, відступивши від засад рівності часток подружжя, визначивши ОСОБА_3 2/3 частки спільного майна подружжя, а ОСОБА_4 1/3 частки спільного майна подружжя; виділити із спільного сумісного майна подружжя у приватну власність ОСОБА_3 та визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на квартиру №13 загальгою площею 47,7 кв.м., розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Хуліана Грімау, 13; припинити право приватної власності ОСОБА_4 на квартиру №13 загальною площею 47,7 к.в.м, розташовану з адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Хуліана Грімау, 13; виділити із спільного сумісного майна подружжя у приватну власність ОСОБА_3 та визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на легковий автомобіль Lexus GX 460, днз АЕ 1111 ЕІ, 2008 р.в.; припинити право приватної власності ОСОБА_4 на легковий автомобіль Lexus GX 460, днз АЕ 1111 ЕІ, 2008 р.в., придбаного відповідно до довідки рахунку; виділити із спільного сумісного майна подружжя у приватну власність ОСОБА_4 одноквартирний будинок загальною площею 45,4 кв.м., по вул. Київській, 99 у м. Дніпропетровську; виділити ОСОБА_4 1/3 частку грошових коштів від ринкової вартості автомобіля, отриманих ним від продажу спільного сумісного майна подружжя легкового автомобіля седану-В марки Mersedes-Benz C-200, 2011 р.в., днз АЕ1111ВА, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 25 грудня 2013 року; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмір 2/3 часток від дійсної ринкової вартості отриманого ним під час поділу спільного майна подружжя: одноквартирного будинку, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Київська, 99 та грошових коштів від ринкової вартості легкового автомобіля/седану-В мари Mersedes-Benz C-200, 2011 р.в., днз АЕ1111ВА.

27 травня 2016 року представник позивача ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження на майно: одноквартирний будинок, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Київська, 99, придбаний за договором купівлі-продажу від 22 жовтня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО ОСОБА_5, зареєстрований за ОСОБА_4, а також на легковий автомобіль Lexus GX 460, днз АЕ 1111 ЕІ, 2008 р.в. Одночасно з клопотанням про забезпечення позову подала заяву про звільнення від сплати судового збору з тих підстав, що позивач наразі самостійних доходів не має, не працює. у зв?язку з доглядом за дітьми ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до пп.13 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» заяви про забезпечення доказів або позову оплачуються судовий збором фізичною особою в розмірі 0, 2 розміру мінімальної заробітної плати.

Одночасно належить взяти до уваги роз?яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.26 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» про те, що перерахування суми судового збору здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України від 05 квітня 2001 року N 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України. Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано уповноваженою посадовою особою банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення та відміткою про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Так, позивач не додала до заяви про забезпечення доказів документу про сплату судового збору, а так само не подала доказів належних, допустимих, достатніх відповідно до ст. 57-60 ЦПК України на підтвердження дійсно скрутного матеріального становища, яке унеможливило б сплату судового збору за подану заяву про забезпечення позову.

Зважаючи на викладене, заява про забезпечення позову підлягає поверненню позивачу на підставі ч.8 ст. 153 ЦПК України.

Керуючись ч.8 ст.153, 209-210 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИЛА:

Відмовити ОСОБА_1 представнику ОСОБА_3 в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Повернути ОСОБА_1 представнику ОСОБА_3, заяву про забезпечення її позову до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім?єю та розподіл спільного майна подружжя.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подано протягом пяти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд міста Дніпропетровська. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.В. Колесніченко