Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В. , при секретарі Мащенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказав, що 24 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписана заява відповідача разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною Карткою» та «Тарифами банку» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідач взяті на себе зобовязання погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, не виконав у зв'язку із чим станом на 30.06.2015 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 23 524,64 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 6 994,47 грн., заборгованості за процентах 13 069,10 грн., заборгованості за пенею та комісією 3 461,07 грн. Вказану суму позивач зменшив на суму заборгованості в розмірі 12 390,89 грн., яка була раніше вже задоволена судовим наказом Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 06.05.2008 року та рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 16.03.2012 року, в результаті чого нестягнута різниця заборгованості становить 12 190,44 грн., яку просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Відповідач позовні вимоги не визнав, в судовому засіданні пояснив, що дійсно в 2007 році отримував у кредит грошові кошти, які своєчасно не повернув. Судовим наказом Іллічівського районного суду м.Маріуполя було стягнуто заборгованість, яку він повністю сплатив через державну виконавчу службу в 2010 році. За рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя з нього було стягнуто заборгованість в сумі 4 632,19 грн., яку він по сьогоднішній день не сплатив. Зазначає також, що подавав касаційну скаргу на рішення, яка була задоволена судом.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 травня 2007р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого останній отримав строковий кредит на споживчі цілі у розмірі 7 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивачем були виконанні взяті на себе зобовязання та перераховано на банківську картку грошові кошти в сумі 7000,00 грн., які були зняті відповідачем.

Відповідач свого обовязку не виконав та 06 травня 2008 року за заявою ПАТ КБ «Приватбанк» Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області було винесено судовий наказ, яким стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 7 835,95 грн. та судові витрати.

Згідно платіжних доручень №416, №417 від 15.09.2010 року та банківської квитанції №ПН283427 від 30.08.2010 року відповідач виплатив через Іллічівський відділ ДВС ММУЮ призначену судовим наказом суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 7 835,95 грн.

Пізніше ПАТ КБ «Приватбанк» зверталося до суду для стягнення заборгованості за кредитним договором, яка утворилася станом на 30 вересня 2011 року.

За результатом розгляду справи рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16 березня 2012 року позовні вимоги задоволені частково стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.05.2007 року в розмірі 4 554,94 грн., а також судові витрати. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 15.05.2012 року по даній справі рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким позовні вимоги задоволені повністю та стягнуто заборгованість в розмірі 12 390,89 грн., яка складається з заборгованості: за тілом кредиту 6 994,47 грн., за відсотками 3 493,67 грн., за комісією 886,52 грн., фіксованої частини штрафу 500,00 грн., відсоткової складової 556,23 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2012 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення апеляційного суду Донецької області від 15 травня 2012 року скасовано, рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 16.03.2012 року залишено в силі.

По даній справі остаточним рішенням суду касаційної інстанції встановлено, що після видачі судового наказу 26 лютого 2009 року державним виконавцем Іллчівського ВДВС Маріупольського МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання вказаного наказу на загальну суму 7 890 грн. 13 коп.

Відповідачем ОСОБА_1 на виконання наказу Іллічівського районного суду м.Маріуполя №2н-1265 від 06 травня 2008 року перераховано 7 835,95 грн., що підтверджується платіжним дорученням №416 від 15 вересня 2010 року.

Постановою державного виконавця Іллічівського ДВС Маріупольского МУЮ від 05 жовтня 2010 року виконавче провадження закінчено у зв'язку зі сплатою суми заборгованості в повному обсязі.

Судом першої та касаційної інстанції було встановлено, що відповідачем заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6994 грн. 47 коп., а також відсотки за користування кредитом станом на 9 квітня 2008 року в розмірі 841 грн. 48 коп. виплачено в повному обсязі, у звязку із цим вказана заборгованості є такою, що погашена і не підлягає стягненню, оскільки вказані суми стягнуті судовим рішенням, яке набрало законної сили та виконано в повному обсязі на момент розгляду судом справи. На підставі зазначеного Вищий спеціалізований суд України вважав обґрунтованим та законним часткове задоволення позову та стягнення лише відсотків за користування кредитом, з 6 травня 2008 року і по день розрахунку по заборгованості, тобто по 17 вересня 2010 року. В решті позовних вимог було відмовлено.

Тобто вказаними судовими рішеннями, які на сьогоднішній час набрали законної сили, було встановлено факт безпідставності позовних вимог щодо нарахування відсотків за користування кредитом після 17 вересня 2010 року. Нарахування відсотків за користування кредитом припинилося 17 вересня 2010 року в момент повного виконання рішення та сплати заборгованості за тілом кредиту. Існуюча заборгованість за відсотками за період з 6 травня 2008 року і по день розрахунку по тілу кредиту, тобто по 17 вересня 2010 року вже була стягнута рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 16 березня 2012 року.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В силу вказаних положень ст. 61 ЦПК України наведені вище обставини є преюдиціальними, вважаються доведеними та обовязковими для врахування судом.

Попри наведені преюдиціальні факти позивач продовжував нараховувати відсотки та в представленому до позову розрахунку заборгованості сформовано нарахування відсотків за користування кредитом з 17 вересня 2010 року по 30 червня 2015 року, які предявлені до стягнення в позовній заяві.

Проте такі дії позивача не відповідають встановленим обставинам справи та діючому законодавству, оскільки нарахування відсотків згідно умов кредитного договору може здійснюватися кредитором лише на суму залишку заборгованості за кредитом, яка була повністю виплачена відповідачем 17 вересня 2010 року, що преюдиціально встановлено рішенням суд від 16 березня 2012 року. Нарахування відсотків на відсотки не передбачено умовами кредитного договору та діючим законодавством, у зв'язку із чим позовні вимоги не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 57-59 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

З урахуванням вказаного позивачем не доведено законність та обґрунтованість позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д. В. Кузнецов