Справа № 474/392/16-ц
Провадження № 2/474/154/16
РІШЕННЯ

Іменем України

11.08.16року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Дністрянської Т.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії - Миколаївське обласне управління АТ Ощадбанк до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

02.06.2016р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення в солідарному порядку заборгованості за договором кредиту у розмірі 4 632 грн. 28 коп., з тих підстав, що позивач та ОСОБА_3 у письмовій формі уклали кредитний договір № 231 від 15.03.2007р. Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов'язався та надав відповідачу кредит на споживчі цілі у розмірі 10 000 грн. на строк 36 місяців, тобто до 14.03.2010р. під 25% річних, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому кредитним договором та додатком до нього. Окрім того, з метою забезпечення виконання зобов'язання боржником ОСОБА_3, 15.03.2007р. було укладено два договори поруки з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за зобов'язаннями кредитного договору № 231 від 15.03.2007р. ОСОБА_3 у встановлені кредитним договором строки обов'язки по сплаті заборгованості по кредитному договору не виконав, у зв'язку з чим позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

15.07.2016р. представник позивача подав до суду заяву, в якій просив не застосовувати строк позовної давності, однак жодним чином не вказував на поважність причин його пропуску.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та просив не застосовувати строк позовної давності відповідно до заяви представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5, ставлячи під сумнів його повноваження щодо подачі вказаної заяви.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст. 74 ЦПК України, був повідомлений про час та місце судового розгляду, про причину неявки суд не повідомив.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить застосувати строк позовної давності та, як наслідок, відмовити в задоволені позову, розглядати справу в його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та підтримав раніше подану 02.08.2016р. заяву про застосування строку позовної давності та наслідків припинення поруки, в зв'язку з чим просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст. 74 ЦПК України, був повідомлений про час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

15.03.2007р. між Відкритим акціонерним товариством Державний ощадний банк України, правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 у письмовій формі укладено кредитний договір № 231, відповідно до умов якого позивач зобов'язався та надав відповідачу кредит на споживчі цілі у розмірі 10 000 грн. на строк 36 місяців, тобто до 14.03.2010р. під 25% річних, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому кредитним договором та додатком до нього, яким визначено, що сума кредиту повертається шляхом сплати щомісячних платежів в строк до 30 числа кожного місяця (п.п. 1.1., 1.2, та 1.6.).

Відповідно до п. 4.2. кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0.07% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Пунктом 6.1. кредитного договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань по цьому договору.

З метою забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору № 231 від 15.07.2007р. було укладено два договори поруки між ВАТ Державний ощадний банк України (кредитором), ОСОБА_3 (боржником) та поручителями - ОСОБА_2 і ОСОБА_4 Умовами п. 2.1. вказаних договорів передбачено, що у разі порушення боржником виконання зобов'язання кредитор має право вимагати від поручителів виконання зобов'язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору в порядку передбаченому цим договором.

Пунктом 4.2. договорів поруки визначено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором № 231 від 15.03.2007р. не пред'явить вимоги до поручителів.

Позивач свої зобов'язання щодо видачі кредиту виконав, що підтверджується заявою про видачу готівки від 15.03.2007р., однак ОСОБА_3, в порушенням умов кредитного договору, вчасно не повернув суму кредиту, в зв'язку з чим у нього перед позивачем виникла заборгованість.

Згідно розрахунків наданих позивачем станом на 10.05.2016р. вбачається що заборгованість ОСОБА_3 за період з 19.03.2007р. по 13.03.2010р. Становить 4 635 грн. 28 коп., в тому числі 1 660 грн. 00 коп. - сума простроченої заборгованості по основному боргу, 118 грн. 44 коп. - сума прострочених відсотків, 24 грн. 36 коп. - сума заборгованості за комісією та 2 832 грн. 48 коп. - сума пені, яка нараховувалася з 15.03.2010р. по 09.05.2016р. Останній платіж по кредитному договору ОСОБА_3 здійснив 31.08.2009р.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами та згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до п. 3. ч. 1. ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За вимогами до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Кредитний договір укладається у письмовій формі та до відносин за кредитним договором застосовуються положення ст. ст. 1046 -1053 ЦК України.

Таким чином, вимоги позивача до відповідача ОСОБА_3 є законними та обґрунтованими, проте слід зазначити наступне.

02.08.2016р. відповідачем ОСОБА_2 подано до суду заяву, в якій він просить застосувати строк позовної давності та наслідки припинення поруки, в зв'язку з чим, відмовити в задоволенні позову.

10.08.2016р. представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подано до суду заяву, в якій він просить застосувати строк позовної давності та, як наслідок, відмовити в задоволенні позову.

Стосовно заперечень представника позивача щодо повноважень адвоката ОСОБА_5 на подачу від імені відповідача ОСОБА_3 заяви про застосування строку позовної давності, враховуючи приписи ст.ст. 38 та 40-42 ЦПК України, суд зазначає наступне.

Адвокат ОСОБА_5 здійснює свою адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 778 від 28.05.2012р., виданого на підставі рішення Миколаївської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури № 18 від 28.05.2012р., та діє від імені відповідача ОСОБА_3 на підставі договору про надання правової допомоги (у цивільних справах) № 19 від 04.08.2016р., згідно якого адвокат приймає на себе обов'язки представляти права і законі інтереси клієнта у Врадіївському районному суді Миколаївської області, апеляційному суді Миколаївської області. Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ з усіма правами представника, які передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, у зв'язку з розглядом цивільної справи № 474/393/16-ц.

Таким чином, заперечення представника позивача щодо повноважень адвоката ОСОБА_5 на подачу від імені відповідача ОСОБА_3 заяви про застосування строку позовної давності є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо заяв про застосування строку позовної давності суд зазначає, що згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним з видів порушення зобовязання є прострочення - невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як строк договору, так і строк (термін) виконання зобовязання (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань (п. 6.1.), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів в строк до 30 числа кожного місяця, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 16.10.2011р. (п.п. 1.2. та 1.6).

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Відповідно до п. 6.7. кредитного договору сторони, в порядку ч. 1 ст. 259 ЦК України, домовились про збільшення строків позовної давності до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов'язань позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені), що передбачені умовами цього Договору.

Отже, строк позовної давності по кожному окремому платежу сплив після закінчення трирічного строку з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, при цьому строк позовної давності щодо останнього платежу, який підлягав виконанню у строк до 14.03.2010р., а також по нарахованим відсоткам та комісії, які нараховувалися за період з 19.03.2007р. по 13.03.2010р. сплив 14.03.2013р., проте позивач звернувся до суду лише 02.06.2016р.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Судом не встановлено факту наявності поважних причин пропуску строку позовної давності, які б давали суду можливість захистити порушене право, в порядку визначеному ч. 5 ст. 267 ЦК України, та обставин, які зумовили зупинення чи переривання перебігу позовної давності визначенні ст.ст. 263 та 264 ЦК України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене вимоги позивача до відповідача ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

З п. 4.2. договорів поруки вбачається, що порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором № 231 від 15.03.2007р. не пред'явить вимоги до поручителів.

Отже, порука - це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

У п. 1.2. кредитному договорі строк виконання основного зобовязання чітко визначений: строком остаточного повернення кредиту не пізніше 14.03.2010р.

За таких обставин у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 15.03.2010р. протягом наступних шести місяців.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Таким чином, вимоги позивача до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 безпідставні та необґрунтовані, а відтак не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем зі сплати судового збору залишаються за ним.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 158, 208, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії - Миколаївське обласне управління АТ Ощадбанк до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Врадіївський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ф.Г. Сокол