Справа № 203/1992/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

Головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Місюра К.А.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Мисечко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що працювала в Комунальному підприємстві «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради на посаді головного інженера. Наказом №56-к від 31.03.2016 року його було звільнено з займаної посади на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Вважає вказаним наказ незаконним з наступних підстав. Так, згідно оскаржуваного наказу його було звільнено за прогул без поважних причин 22.03.2016 року. Разом з тим, 22.03.2016 року о 08-00 г. він прийшов на своє робоче місце, про що є запис у журналі робочого часу. О 09-00 г. його телефонограмою було запрошено на засідання Постійної комісії з питань житлово-комунального та дорожнього господарства Дніпропетровської міської ради, яке відбудеться о 10-30 г. В 10-00 г. він виїхав з підприємства на засідання комісії, про що попередив заступника директора Парубчака А.Ф., оскільки директор в цей день на підприємстві був відсутній. На засіданні комісії він перебував з 10-30 г. до 15-30 г. та після цього повернувся на своє робоче місце. По закінченню робочого дня о 17-00 г. він вийшов з підприємства, про що в журналі обліку робочого часу є відповідний запис. Ані 22.03.2016 року, ані в інші дні ніяких запитань та листів з приводу його відсутності на робочому місці 22.03.2016 року він не отримував. 01.04.2016 року при виході на роботу йому було вручено копію наказу про звільнення з посади. Між тим, причини нібито його відсутності на роботі відповідачем не встановлювались, не пропонувалось надати письмові пояснення, на засідання профспілкового комітету він не запрошувався. В зв'язку з цим, позивач просив суд визнати незаконним наказ №56-к від 31.03.2016 року про звільнення та поновити його на посаді. Також посилався на те, що внаслідок незаконного звільнення йому було завдано моральної шкоди, оскільки було принижено честь, гідність та ділову репутацію, як людини та керівника; він переніс нервові переживання та дискомфорт. Крім того, його родина є багатодітною, він є батьком трьох дітей, його дружина знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Таким чином, він є єдиним годувальником родини. Втративши місце роботи та стабільну заробітну плату його родина залишилась без засобів існування, в родині почались конфлікти та сварки через нестачу коштів, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків. В зв'язку з цим, позивач також просив стягнути з відповідача у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 50000 грн.

В судовому засіданні позивач та представник позов підтримали частково та просили визнати незаконним наказ №6-к від 31.03.2016 року про звільнення позивача, поновити його на посаді головного інженера підприємства, а також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 14056 грн. та моральну шкоду в сумі 10944 грн., а всього 25000 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні визнав позов та не заперечував проти його задоволення в межах позовних вимог, частково підтриманих в судовому засіданні позивачем.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Пунктом 4 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.4 ст.40 цього кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Стаття 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Як встановлено судом, позивач працював в Комунальному підприємстві «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради на посаді головного інженера.

Наказом №56-к від 31.03.2016 року його було звільнено з займаної посади на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Підставою для винесення наказу в останньому зазначено - відсутність позивача на робочому місці з 10-00 г. до 12-00 г. та з 13-00 г. до 17-00 г. 22.03.2016 року.

Разом з тим, як вбачається з наданого позивачем листа за підписом голови Постійної комісії з питань житлово-комунального та дорожнього господарства Дніпропетровської міської ради з 10-30 г. до 15-30 г. Яковенко В.В. за запрошенням приймав участь у засіданні вказаної комісії, що проходило за адресою: м.Дніпропетровськ, пр.Д.Яворницького,75, каб.227.

Тобто був відсутній на робочому місці на підприємстві з поважних причин, в зв'язку з виробничою необхідністю.

Також позивач посилався, що про залишення робочого місця для участі в засіданні комісії повідомляв керівництво підприємства в особі відповідача в особі заступника директора Парубчака А.Ф., оскільки директор в цей день на підприємстві був відсутній.

Вказані обставини відповідачем при вирішенні питання про застосування дисциплінарного стягнення перевірено не було, у відповідності до вимог ст.149 КЗпП України письмові пояснення від позивача щодо причини відсутності на робочому місці не відбирались.

Доказів щодо погодження звільнення позивача профспілковим органом суду не надано.

В зв'язку з цим, суд вважає, що звільнення позивача було проведено відповідачем без дотримання вимог ст.ст.43,149 КЗпП України, а також за відсутності підстав для звільнення, передбачених п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

А тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання наказу №56-к від 31.03.2016 року про звільнення незаконним та поновлення його на роботі є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпПУ при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач та його представник просили стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, що складає два місяці (квітень та травень 2016 року), в сумі 14056 грн., виходячи із місячного окладу позивача в розмірі 7028 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявлених позивачем вимог не заперечував.

В зв'язку з цим, розглядаючи справу у відповідності до ст.11 ЦПК України в межах заявлених позивачем вимог, слід стягнути з Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.03.2016 року по 01.06.2016 року в сумі 14056 грн.

Відповідно до ст.237-1 КЗпПУ відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд вважає доведеним, що внаслідок порушення трудових прав позивача в в'язку з його незаконним звільненням, останньому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в негативних емоційних та душевних хвилюваннях в зв'язку з позбавленням постійного місця роботи та заробітку, втраті нормальних життєвих зв'язків та необхідності докладати додаткові зусилля для організації свого життя, оскільки позивач є єдиним годувальником своєї багатодітною родини.

В поданому до суду позові позивачем було заявлено до відшкодування моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Разом з тим. в судовому засіданні позивачем вказані вимоги було підтримано частково та останній просив суд стягнути з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 10944 грн. Проти чого не заперечував і представник відповідача.

В зв'язку з цим, враховуючи ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, а також визнання представником відповідача позову в розмірі частково підтриманих позивачем вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 10944 грн.

За правилами ч.ч.1,2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

В своєму позові позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. за договором №04-16 від 25.04.2016 року з ФОП ОСОБА_5

Разом з тим остання не є адвокатом або фахівцем в галузі права, була залучена судом до участі у справі в якості представника. Крім того, позивачем не надано згідно п.4.1 акту здачі-прийняття наданих послуг, їх виду і тривалості та відповідного розрахунку з урахуванням Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

В зв'язку з цим в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн. слід відмовити за необґрунтованістю та не доведеністю належними доказами.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, ст.ст.4,6 Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених двох позовних вимог немайнового характеру (про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди); вимоги майнового характеру (про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1653 грн. 60 коп. (по 551 грн. 20 коп. за кожну вимогу).

Згідно ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.40,43,14,148,149,235,237-1 КЗпПУ, ст.ст.ст.3,10,11,57-61,84,88,212-215,367 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - задовольнити.

Визнати незаконним наказ №56-к від 31 березня 2016 року про звільнення ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного інженера Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради.

Стягнути з Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 березня 2016 року по 01 червня 2016 року в сумі 14056 грн.

Стягнути з Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 10944 грн.

Стягнути з Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради на користь держави судовий збір в сумі 1653 грн. 60 коп.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача ОСОБА_1 на роботі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час

проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.Ю.Казак