Справа №487/5956/13-ц 04.04.2016 04.04.2016 04.04.2016
Провадження №22-ц/784/880/16
Справа №487/5956/13-ц
Провадження №22-ц/784/880/16 Головуючий у 1-ї інстанції Корнешова Т.В.
Доповідач в апеляційній інстанції Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

04 квітня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засіданні - Богуславською О.М.,

за участю: представника заявника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2016 року за її скаргою на дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (надалі - Заводського ВДВС ММУЮ), -

встановила:

12 листопада 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ, в якій просила визнати неправомірними дії державного виконавця по направленню вимоги, та визнати незаконною і скасувати вимогу державного виконавця від 28 жовтня 2015 року про надання можливості безперешкодного проведення опису та арешту майна за адресою: АДРЕСА_1.

Заявник ОСОБА_4 зазначала, що вона як боржник, згідно виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з неї на користь ПАТ «ПУМБ» грошових коштів, не отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження, а тому їй не було надано строк для самостійного виконання рішення суду, що унеможливлювало перехід до стадії примусового виконання. У вказаній вимозі державним виконавцем зазначений розмір виконавчого збору, проте постанова про його стягнення не винесена та розрахунок виконавчого збору, при виконанні рішення про стягнення коштів в іноземній валюті, не обґрунтовано. Крім того, державний виконавець перш, ніж звертати стягнення на майно боржника не пересвідчився, що у заявника відсутні грошові кошти та інші цінності, достатні для задоволення вимог стягувача. До того ж, ОСОБА_4 зазначала, що державному виконавцю було відомо місце її проживання, тому він мав право провести опис майна божника лише не пізніше ніж протягом місяця, а не через один рік три місяці пізніше. Крім того, законом не передбачено винесення державним виконавцем оскаржуваної вимоги.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2016 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи та недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, просила скасувати ухвалу суду та постановити нову, якої задовольнити вимоги скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявник, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

-2-

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду боржником не виконано, тому дії державного виконавця відповідають вимогам закону, і підстав для визнання їх неправомірними зі скасуванням вимоги немає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закону) примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 5 Закону вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

За змістом п.п. 1.5, 1.8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Вимога державного виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов'язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання державному виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 18 березня 2014 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва, з ОСОБА_4 (боржника) на користь ПАТ «ПУМБ» стягнуто заборгованість по кредитному договору від 03 жовтня 2008 року № 6906524 станом на 04 липня 2013 року в сумі 27 160, 87 дол. США - за кредитом, 10 330, 77 дол. США - по відсоткам, 20 000 - пені та 3 195 грн. 58 коп. - судових витрат (а.с.50).

09 липня 2014 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного рішення суду за виконавчим листом №2/487/27/14, виданим 06 червня 2014 року Заводським районним судом м. Миколаєва (а.с.53).

Постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена ОСОБА_4 09 липня 2014 року за вихідним №43919389/01.02-47/9 (а.с.52).

Вказану постанову заявник не оскаржувала. Ця постанова є чинною, та свідчить про розпочате примусове виконання рішення.

З матеріалів виконавчого провадження № 428/9 також вбачається, що на виконання вищезазначеного рішення суду на погашення заборгованості по кредитному договору ОСОБА_4 сплачено: 15 липня 2015 року - 41 дол. США, 27 серпня 2015 року - 1071 грн. 29 коп., 25 вересня 2015 року - 965 грн. 90 коп. (а.с.69-71).

Проте, рішення суду не виконано.

28 жовтня 2015 року державним виконавцем у процесі здійснення виконавчого провадження на адресу боржника направлено вимогу щодо надання безперешкодного доступу для квартири АДРЕСА_1 для проведення опису та арешту майна.

-3-

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав визнання дій державного виконавця Заводського ДВС ММУЮ неправомірними щодо направлення та скасування його вимоги від 28 жовтня 2015 року про надання можливості безперешкодного проведення опису та арешту майна боржника.

Як встановлено, державним виконавцем було направлено вищезазначену вимогу з метою опису та арешту майна, оскільки боржник самостійно не виконав рішення суду, у зв'язку з чим було розпочате примусове виконання рішення.

Положеннями ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено обов'язок державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема накладати арешт на майно боржника.

За такого, висновок суду про правомірність дій державного та законність його вимоги про надання можливості безперешкодного проведення опису та арешту майна, на думку колегії суддів є правильним, оскільки були здійсненні державним виконавцем під час примусового виконання рішення.

Зазначений у оскарженій вимозі розмір виконавчого збору не є підставою для задоволення скарги, оскільки не змінює суті вимоги.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що вона не отримувала постанови про відкриття виконавчого провадження, що унеможливлювало початок примусового виконання рішення, не заслуговують на увагу, оскільки зазначена постанова боржником не оскаржена та є чинною.

До того ж, доводи ОСОБА_4 про те, що державним виконавцем порушені вимоги ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» про порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника є необґрунтованими, оскільки в силу ч. 5 цієї статті черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Посилання ОСОБА_4 на те, що опис її майна державний виконавець повинен був провести не пізніше ніж протягом одного місяця з дня отримання виконавчого листа також не є підставою для задоволення скарги, оскільки не стосується предмета оскарження.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки вона є законною та обґрунтованою.

Керуючись статтями 303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко