Номер провадження: 22-ц/785/7818/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

ОСОБА_2,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Президента України, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди у звязку з невиплатою нарахованої пенсії та невиконанням рішення суду,-

встановила:

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_3 (уточнюючи свої позовні вимоги) звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що після нарахування 26.06.2012 року ГУ ПФУ України в Одеської області несплаченої пенсії в розмірі 13773,71 грн., позивач неодноразово звертався до Пенсійного фонду України про виплату суми пенсії, при цьому позивачу було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання, у звязку з чим, позивач звернувся до суду.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2014 року з ГУ ПФУ України в Одеській області було стягнуто 13773,71 грн., однак вказану постанову виконано не було, грошові кошти сплачені не були.

Позивач вказував, що протягом чотирьох років не може отримати від органів державної влади присуджені грошові кошти, у звязку з чим оцінює спричинену моральну шкоду в розмірі 24746 грн.. Обґрунтовуючи розмір заподіяної моральної шкоди, позивач виходив з того, що вказану грошову суму складають сума стягненої пенсії згідно рішенню суду та інфляція за період не виплати нарахованої пенсії.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив визнати незаконною бездіяльність держави України по виконанню рішення суду від імені держави України, стягнути з держави Україна, за рахунок коштів резервного фонду Державного бюджету України, - 24746 грн.. Уточнивши позовну заяву в частині субєктного складу спору, позивач просив вважати належним відповідачем замість держави України Президента України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_3, подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційних скарг, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Президента України, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Державної казначейської служби України посилаючись на те, що після нарахування 26.06.2012 року ГУ ПФУ України в Одеської області несплаченої пенсії в розмірі 13773,71 грн., він неодноразово звертався до Пенсійного фонду України про виплату суми пенсії, при цьому позивачу було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2014 року з ГУ ПФУ України в Одеській області було стягнуто 13773,71 грн., однак вказану постанову виконано не було, грошові кошти сплачені не були.

Позивач вказував, що протягом чотирьох років не може отримати від органів державної влади присуджені грошові кошти, у звязку з чим, оцінює спричинену моральну шкоду в розмірі 24746 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року зазначено, що суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Як вже було зазначено вище, позивач просив вважати належним відповідачем по справі Президента України, як гаранта Конституції України щодо виконання рішень суду, та, на думку позивача, саме бездіяльність Президента України призвела до спричинення йому як матеріальної, так і моральної шкоди та стало підставою для звернення до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначена справи повинна бути розглянута у порядку адміністративного судочинства з наступних підстав.

За положеннями ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч. 4 ст. 18 КАС України Вищому адміністративному суду України як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Частиною 2 ст. 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Оскільки позивач зазначив відповідачем по справі Президента України, як гаранта Конституції України щодо виконання рішень суду, та, на його думку, саме бездіяльність Президента України призвела до спричинення йому як матеріальної, так і моральної шкоди та стало підставою для звернення до суду, судова колегія вважає, що, виходячи з предмету спору та його суб'єктного складу, зазначений спір є публічно-правовим та відноситься до адміністративної юрисдикції.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Кодексом адміністративного судочинства України передбачений судовий контроль за невиконанням судових рішень в адміністративних судах.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або у разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту та накласти на винну посадову особу, відповідальну за виконання постанови, штраф у розмірі від ста до трьохсот мінімальних заробітних плат (ч. 2 ст. 267 КАС України).

Якщо обов'язок виконати постанову лежить на колегіальному органі, але звіт про її виконання не подано або з вини цього органу постанова не виконується, штраф накладається на керівника цього органу (ч. 3 ст. 267 КАС України).

Згідно з ч. 9 ст. 267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або на порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зазначена справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 310, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2016 року скасувати, провадження по справі закрити.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_2