Справа № 466/9579/15 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/783/3246/16 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Крайник Н.П.

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

позивача ОСОБА_2 представника Головного управління Національної поліції у Львівській області Мисак О.В., представника Дмитренка В.П. та представника управління Державного казначейства у Шевченківському районі м. Львова Чорній А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Дмитренко Володимира Павловича, подану в інтересах ОСОБА_8, Львівської місцевої прокуратури №2 та Головного управління Національної поліції у Львівській області поданої в інтересах Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області в особі виконуючого обов'язки ст.слідчого Пустомитівського відділу поліції ОСОБА_8, з участю третіх осіб - управління Державного казначейства у Шевченківському районі м. Львова, Львівської місцевої прокуратури № 2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з даним позовом до Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області в особі виконуючого обов'язки ст.слідчого Пустомитівського відділу поліції ОСОБА_8, та просить стягнути солідарно із відповідачів 6 733 грн.18 коп. завданої йому неправомірними діями слідчого матеріальної шкоди, 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу в розмірі 2500 грн.

Позов обґрунтовує тим, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 15.10.2015 року у кримінальній справі №466/8588/15-к визнано неправомірними дії ст. слідчого СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_8 щодо нездійснення процесуальних дій, які вона зобов'язана була вчинити у визначений КПК України строк та невірної дати постанови про закриття кримінального провадження.

Позивач стверджує, що йому діями відповідачів завдано значної матеріальної та моральної шкоди, яка полягає у тривалому лікуванні двох неврологічних захворювань в умовах денного стаціонару ДЗ «Дорожня поліклініка» ДТТО «Львівська залізниця», що виникли внаслідок нервових стресів, переживань, дратівливості, слабості, болів у ділянці серця, головних болів, порушення режиму сну та призвели до болів у поперековому-крижовому відділі хребта з больовим мязево-тонічним синдромом. При детальному обстеженні стану здоров'я в умовах денного стаціонару були виявлені ще й інші побічні діагнози погіршення стану здоров'я, які позивач пов'язує з неправомірними діями відповідачів. За ствердженням позивача лікування в умовах денного стаціонару продовжилося амбулаторно і триває до тепер, що підтверджується довідкою ДЗ «Дорожня поліклініка» ДТГО «Львівська залізниця» №2-1112 від 26.08.2015 року. Загальна сума понесених ним витрат на лікування становить - 6 733, 18 грн. Зазначає, що неправомірними діями відповідачів йому завдано значної моральної шкоди, яка полягає у нервових стресах, переживаннях, дратівливості, слабості, болях у ділянці серця, головних болях, порушеннях режиму сну. Розмір моральної шкоди він оцінює у 50 000 грн.

Судом було залучено у даній справі в якості третіх осіб управління Державного казначейства у Шевченківському районі м. Львова та Львівську місцеву прокуратуру №2.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 21.03.2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області в особі виконуючого обов'язки ст.слідчого Пустомитівського відділу поліції ОСОБА_8, солідарно, в користь ОСОБА_2 за завдану матеріальну шкоду - кошти в розмірі 6733, 18 грн., за завдану моральну шкоду - кошти в розмірі 25 000 грн., кошти за надання правової допомоги в розмірі 2500 грн.

З вказаним рішення не погодилися: ОСОБА_8. в інтересах якої діє адвокат Дмитренко В.П., Головне управління національної поліції у Львівській області та третя особа - Львівська місцева прокуратура №2, оскарживши таке в апеляційному порядку.

Адвокат Дмитренко В.П. в апеляційній скарзі вказує на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а саме, на те, що у справі відсутні докази про нібито, на думку апелянта, фальсифікацію дати винесення постанови про закриття кримінального провадження № 0000032 від 08.05.2015р., що повинно підтверджуватися вироком, який би набрав законної сили. Вважає, що місцевий суд не з'ясував чи є відповідачі правонаступниками ліквідованого, а не реорганізованого Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, а відтак чи можуть бути ці особи належними відповідачами у даній справі. Крім цього, зазначає, що позивач не надав доказів правових підстав наявності у ст.слідчого Пустомитівського відділу поліції ОСОБА_8. повноважень на представництво Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області. Вказує на те, що суд не з'ясував наявності вини відповідачів у заподіянні позивачу майнової та моральної шкоди, взаємозв'язку між названими фізичними відчуттями позивача та діями відповідачів. Крім цього, вважає недоведеними необхідність придбання позивачем ліків саме того асортименту згідно фіскальних чеків з аптеки при відсутності для цього листка лікарських призначень. Також зазначає, що районним судом не враховано, що відповідачі є суб'єктами владних повноважень, а, відтак, спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року та закрити провадження у справі.

Головне управління Національної поліції у Львівській області у своїй апеляційній скарзі поданої в інтересах Шевченківського відділу поліції вказує на те, що суд повинен був встановити особу належного відповідача по даній справі, оскільки доказів правонаступництва поліції після міліції не існує, а рішення суду порушує права окремої юридичної особи і неналежного відповідача у справі. Крім цього, вважає неправомірним, те що суд зобов'язав відшкодувати позивачу ОСОБА_2 матеріальні, моральні збитки саме Шевченківський ВП ГУНП у Л/о, який не є окремою юридичною особою, та не має окремих рахунків в банку, ідентифікаційного коду та гербової печатки органу, а отже не є належним відповідачем. Вказує, що суд не встановив факту завдання шкоди, наявності причинного зв'язку між діями конкретного органу чи посадової особи та заподіянням позивачу такої шкоди. Крім цього, вважає, що у справі потрібно було провести психолого-психіатричну експертизу, для визначення характеру, глибини та тривалості страждань потерпілого. Просить це рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Львівська місцева прокуратура №2 в своїй апеляційній скарзі вказує на недоведеність як самого факту завдання матеріальної та моральної шкоди позивачу, наявності причинного зв'язку між діями конкретного органу чи посадової особи і отримання такої саме ОСОБА_2. Зазначає, що суд не досліджував матеріалів кримінального провадження за заявами ОСОБА_2, процесуальне становище позивача у вказаному провадженні, відносини між ним і службовими особами відповідних правоохоронних органів, ким з останніх, в якому ступені, і якими саме діями могло бути заподіяно саме позивачу страждання, а також в чому ці страждання полягають. Вважає, що неправомірно враховувати вартість представлених позивачем чеків, як документів, що підтверджують матеріальну шкоду без виклику у судове засідання та відібрання пояснень у медичних працівників чи висновку експерта, за відсутності дослідження рецептів лікуючого лікаря, за відсутності спеціальних медичних чи фармацевтичних знань у будь-кого з учасників справи та складу суду. Крім цього, вважає недоведеним факт завдання моральної шкоди. Зазначає, що в ході судового розгляду позивачем не надано жодного належного доказу, який би підтверджував причинно-наслідковий зв'язок між неналежним здійсненням досудового розслідування у кримінальному провадженні, допущеною бездіяльністю слідчого та погіршенням стану здоров'я ОСОБА_2, зокрема, висновків спеціалістів, експертиз, тощо, натомість, на думку апелянта, судом обґрунтовано рішення на припущеннях заподіяння шкоди позивачу. Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Мисак О.В., Дмитренка В.П. та Чорній А.Р. на обґрунтування та підтримку доводів апеляційних скарг, заперечення на скарги позивача ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Дмитренка В.АП. підлягає до часткового задоволення, а апеляційні скарги Львівської місцевої прокуратури №2 та Головного управління Національної поліції у Львівській області поданої в інтересах Шевченківського відділу поліції підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як визначено положеннями ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання : чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження , які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак, на думку колегії суддів, дане рішення суду таким вимогам не відповідає.

Як встановлено судом, ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 15.10.2015 року у справі №466/8588/15-к визнано неправомірними дії ст.слідчого СВ Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_8. щодо нездійснення процесуальних дій, які вона зобов'язана вчинити у визначений КПК України строк та невірної дати винесення постанови про закриття кримінального провадження. Ця ухвала набрала законної сили (а.с.5).

Виходячи з положень ст.ст.1173, 1174 ЦК України, які регламентують порядок відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, та вважаючи, що такими неправомірними діями старшого слідчого слідчого відділу Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області йому, ОСОБА_2, заподіяно матеріальну і моральну шкоду, останній звернувся з позовом до Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, вважаючи вказаний орган державної влади правонаступникомШевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області та до Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області в особі виконуючого обов'язки ст.слідчого Пустомитівського відділу поліції ОСОБА_8., безпосередньо діями якої йому була заподіяна шкода.

У відповідності до ст.29 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Згідно ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Положеннями ст.56 Конституції України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових і службових осіб органів державної влади або місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

У відповідності до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Як вбачається із роз`яснень, що містяться в п.10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. Така шкода за наявності необхідних підстав може бути відшкодована на підставі ст. 440-1 ЦК чи іншого законодавства. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст.9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність". Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Таким чином, у спірних правовідносинах поряд з відповідним державним органом належним відповідачем є держава в особі Державного казначейства України.

Однак у даному випадку Державне казначейство України не залучено судом до участі у справі як відповідач, а Управління Державного казначейства у Шевченківському районі м.Львова залучене як третя особа без самостійних вимог, на яку не можуть бути покладені обов'язки щодо відшкодування шкоди позивачу.

Зі змісту позовних вимог та ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 15.10.2015 року вбачається, що позивач ОСОБА_2 безпосередньо винною особою у заподіянні йому шкоди вважає ОСОБА_8., яка, в період перебування на посаді старшого слідчого Шевченківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області вчинила неправомірні дії, якими, за ствердженням позивача та оскаржуваним рішенням суду, йому заподіяна матеріальна і моральна шкода.

Однак, Пустомитівський відділ поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області не може бути належним відповідачем, оскільки його посадові та службові особи не вчиняли жодних дій, які б безпосередньо були пов'язані з обставинами даної справи.

Оскільки відповідно до ст.1174 ЦК України, обов'язок відшкодувати завдану шкоду перед потерпілим покладається не на посадову або службову особу, незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю якої завдано шкоди, а на органи державної влади, ОСОБА_8., як виконуюча обов'язки ст.слідчого Пустомитівського відділу поліції, не може нести відповідальності у даній справі як відповідач.

Окрім того, на неї не покладались представницькі функції цього державного органу, а тому позов до Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області в особі виконуючого обов'язки ст.слідчого Пустомитівського відділу поліції ОСОБА_8. заявлено до неналежного відповідача не підлягає задоволенню за безпідставністю.

У відповідності до ст.ст.1,6 Закону України "Про національну поліцію" від 02.07.2015р. №580-VIII, поліція виконує: профілактичну, адміністративну, оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну, виконавчу, охоронну функції. Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Міністром внутрішніх справ України.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" визначено перелік територіальних органів МВС України, що ліквідуються, та одночасно перелік територіальних органів Національної поліції, що утворюються.

У відповідності до цієї постанови Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та Шевченківський районний відділ Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області ліквідуються та утворюється Головне управління Національної поліції у Львівській області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 року №877 затверджено "Положення про Національну поліцію України", яка відповідно до ст.ст.1, 14 Положення є центральним органом виконавчої влади та юридичною особою публічного права.

Вказаними нормативними документами не покладено на органи місцеві територіальні органи Національної поліції правонаступницьких функцій колишніх районних відділів територіальних управлінь Міністерства внутрішніх справ областей.

Окрім того, колегією суддів встановлено, що як Шевченквіський так і Пустомитівський відділи поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області є лише структурними підрозділами Головного управління Національної поліції та не є самостійними юридичними особами, а тому у відповідності до ст.ст.29, 30 ЦПК України не наділені належною цивільно-процесуальна дієздатністю та не можуть бути відповідачами у даній праві, у зв'язку з чим заявлений до вказаних державних органів позовОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог або змінити це рішення.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області та Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області в особі виконуючого обов'язки ст.слідчого Пустомитівського відділу поліції ОСОБА_8 щодо відшкодування матеріальної і моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги Львівської місцевої прокуратури №2 та Головного управління Національної поліції у Львівській області поданої в інтересах Шевченківського відділу поліції задовольнити.

Апеляційну скаргу адвоката Дмитренка Володимира Павловича, подану в інтересах ОСОБА_8, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, Пустомитівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області в особі виконуючого обов'язки ст.слідчого Пустомитівського відділу поліції ОСОБА_8, за участі третіх осіб - управління Державного казначейства у Шевченківському районі м. Львова, Львівської місцевої прокуратури № 2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Береза В.І.

Крайник Н.П.