АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/868/14-ц Головуючий суддя І інстанції Хайкін В. М.
Провадження № 22-ц/790/3420/16 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про виселення
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Шаповал Н.М.,

суддів: Кіпенка І.С.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення з квартири,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду м.Харкова суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення відповідачки з квартири №24, що розташована по вул. Данилевського, 26 в м. Хаоркові.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що позивачка є власником спірної квартири, яка належить їй на праві власності відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 20.11.2013 р., право власності зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Втім, в спірній квартирі без укладання будь-яких цивільно-правових угод проживає відповідачка ОСОБА_3, чим перешкоджає позивачці користуватися власною квартирою та в повній мірі здійснювати свої правомочності власника.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 липня 2014 року позов ОСОБА_4- задоволено. Усунено перешкоди у здійсненні ОСОБА_4 права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Виселити ОСОБА_3 зі спірної квартири. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від заяву представника ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 липня 2014 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 представник ОСОБА_3 ставить питання про скасування вказаного заочного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та стягнути з неї судові витрати у розмірі 133,98 грн. посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 20.11.2013 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6, реєстр. № 6989, ОСОБА_4 на праві власності належить квартира АДРЕСА_2. Право власності за позивачкою на цю квартиру зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з реєстру, індексний номер витягу 13129091 від 20.11.2013 р.

Згідно з п. 5 договору купівлі-продажу спірної квартири, на час укладання договору купівлі-продажу з ОСОБА_4 квартира №24 в спорі та під забороною не перебувала, прав щодо неї у третіх осіб (в тому числі за договором найму) не було, ніхто в квартирі зареєстрований не був та прав користування квартирою не мав.

Відповідно до довідки товариства співвласників багатоквартирного будинку «Усадьба» № 2 від 10.01.2014 р., крім позивачки, інші особи в спірній квартирі не зареєстровані. Довідкою ТСББ «Усадьба» № 25 від 30.04.2014 р. підтверджується, що ОСОБА_3 ніколи в зазначеній квартирі зареєстрована не була.

Відповідно до договору про користування електричною енергією від 16.01.2014 р., укладеного з АО «Харківобленерго», саме ОСОБА_4 є споживачем послуг з електропостачання в квартирі АДРЕСА_2. Наданим до матеріалів справи договором про надання населенню послуг з газопостачання від 13.01.2014 р., підтверджується, що ОСОБА_4 є також споживачем послуг з газопостачання у цій же квартирі.

Квитанціями № 990 від 06.12.2013 р., № 17 від 09.01.2014 р., № 118 від 10.02.2014 р., № 190 від 05.03.2014 р., 04.04.2014 р., № 372 від 30.04.2014 р., № 470 від 06.06.2014 р., № 529 від 01.07.2014 р. підтверджується здійснення ОСОБА_3 оплати послуг ТСББ «Усадьба» з капітального ремонту та обслуговування будинку, котельної, опалення, підігрівання води, крім того квитанціями від 05.03.2014 р., від 04.04.2014 р., від 30.04.2014 р., від 06.06.2014 р., від 30.06.2014 р. підтверджується здійснення позивачкою оплати за постачання електроенергії, холодної води, послуг з водовідведення, користування телекомунікаційними послугами в спірній квартирі.

Відповідно до статей 379, 382 ЦК України, об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира.

Статтею 379 ЦК України встановлено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до статті 382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

За змістом статті 317 ЦК України, власнику належать право володіння, право користування та право розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника або місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, він має право вчиняти будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 4 Житлового кодексу України спірна квартира відноситься до приватного житлового фонду. Порядок користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду встановлений в главі 6 Житлового кодексу України. Стаття 158 Житлового кодексу України передбачає, що наймач може користуватися жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого будинку. Такий договір укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється.

Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачкою такий договір не укладався, за змістом п.5 договору купівлі-продажу квартири від 20.11.2013 р. він не укладався і з попереднім власником квартири, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для обмеження прав позивачки у користуванні нею власним майном.

Статтею 321 Цивільного кодексу України, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Тобто, всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до цієї норми власник майна має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає користуванню ним.

Зважаючи на викладене, суд повно та всебічно з»ясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і постановив законне рішення .

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.М. Шаповал

Судді: І.С. Кіпенко

ОСОБА_1