У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" листопада 2016 р. м.Рiвне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Кучина Н.Г., перевіривши виконання вимог ст.ст.119,120 ЦПК України по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, Рівненської районної державної адміністрації, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 сільська рада Рівненського району Рівненської області про визнання протиправними та скасування наказів, рішень про державну реєстрацію та скасування запису про державну реєстрацію, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_1 в порядку цивільного судочинства звернулися до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, Рівненської районної державної адміністрації, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 сільська рада Рівненського району Рівненської області про визнання протиправними та скасування наказів, рішень про державну реєстрацію та скасування запису про державну реєстрацію в якому просять визнати протиправними та скасування накази Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області №17-1702/16-16-СГ та №17-1705/16-16-СГ від 28 квітня 2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та наказів №17-3285/16-16-СГ, №17-3286/16-16-СГ; а також скасувати рішення державного реєстратора Рівненської районної державної адміністрації про державну реєстрацію прав та їх обтяжень стосовно земельних ділянок та скасувати записи про державну реєстрацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_1 не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз"яснено, що за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від суб'єктного складу їх учасників. Ті земельні та пов'язані із земельними відносинами майнові спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші - в порядку цивільного судочинства, крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства віднесено до компетенції адміністративних судів.

Виходячи з положень статей 8, 124 Конституції , статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 Земельного кодексу України, глав 27, 33, 34 Цивільного кодексу України, статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам (підсудні) справи за заявами, зокрема: з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про право громадян на земельну частку (пай) при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, використання при цьому земельних ділянок із меліоративними системами; про розподіл несільськогосподарських угідь при ліквідації сільськогосподарських підприємств, установ, організацій; про визнання недійсною відмови у розгляді заяв громадян про безоплатну передачу у власність (приватизацію) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського й особистого селянського господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, дачного будинку та індивідуального гаража; про визнання недійсною відмови в наданні у постійне користування земельних ділянок юридичним особам; про визнання незаконною відмови у продажу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності громадянам і юридичним особам, які мають право на набуття цих ділянок у власність, а також іноземним державам; про вирішення спорів, пов'язаних з орендою землі; про встановлення та припинення дії земельних сервітутів; про примусове припинення права на земельну ділянку з передбачених ЗК підстав; про недійсність відмови у розгляді заяви про погодження місця розташування об'єкта, щодо якого порушується питання про вилучення (викуп) земельної ділянки; про вирішення спорів щодо проведення розвідувальних робіт на землях, що перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб; про вирішення майнових спорів, пов'язаних із земельними відносинами, в тому числі про відшкодування власникам і землекористувачам збитків, заподіяних вилученням (викупом) визначених угідь, обмеженням їхніх прав або порушенням земельного законодавства; про відшкодування витрат сільсько - та лісогосподарського виробництва; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку; про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки чи про звільнення земельної ділянки особою, що займає її без належних на те підстав; про вирішення спорів щодо користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови, сервітутів; про вирішення земельного спору, що відповідно до визначеної компетенції розглядався органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, з рішенням якого одна зі сторін у земельному спорі не погоджується.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду україни № 8 від 20.05.2013 року "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" розяснено, що з аналізу норм статті 26 Закону № 280/97-ВР, статті 6 Закону України від 9 квітня 1999 року № 586-XIV "Про місцеві державні адміністрації", частини першої статті 116 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III випливає, що управління та розпорядження державним і комунальним майном є організаційно-правовою діяльністю суб'єктів владних повноважень - органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які здійснюють її шляхом прийняття актів з дотриманням встановленої процедури.

Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV, статті 148 Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року № 436-IV власниками землі є держава, органи місцевого самоврядування, Крим та територіальні громади.

Земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності, належать до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

При цьому суд враховує Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2010 від 01 квітня 2010 року у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якого:

- положення частини першої статті 143 Конституції України, згідно з якими територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування "вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції", слід розуміти так, що при вирішенні цих питань органи місцевого самоврядування діють як суб'єкти владних повноважень;

- положення пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень;

- положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на "спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності" слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, Рівненської районної державної адміністрації, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 сільська рада Рівненського району Рівненської області про визнання протиправними та скасування наказів, рішень про державну реєстрацію та скасування запису про державну реєстрацію повинні розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивачами предявлені вимоги до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, Рівненської районної державної адміністрації, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 сільська рада Рівненського району Рівненської області і правовідносини виникли у звязку зі здійсненням субєктами владних повноважень владних управлінських функцій, а саме реалізації їх компетенції у сфері управління, згідно рішення Конституційного суду України від 01.04.2010 року № 10рп/2010, розгляд вимог про скасування рішень Рівненської районної державної адміністрації та скасування запису про державну реєстрацію, не віднесено до компетенції ст. 15 ЦПК України, тому суддя має відмовити у відкритті провадження у справі згідно п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України.

За таких обставин, відповідно до п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.2 ст.122, ст.ст.209,210,293,294 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, Рівненської районної державної адміністрації, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 сільська рада Рівненського району Рівненської області про визнання протиправними та скасування наказів, рішень про державну реєстрацію та скасування запису про державну реєстрацію.

Розяснити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їх право на звернення до суду за вирішенням спору в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_6