Справа № 166/216/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Фазан О.З.
Провадження № 22-ц/773/742/16 Категорія: 50 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Стрільчука В.А., Карпук А.К.,

секретар судових засідань Шугалова О.М.,

з участю позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 22 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 22 березня 2016 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканки с. Видраниця Ратнівського району Волинської області, на утримання ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти у твердій грошовій сумі 728 гривень на кожну дитину щомісячно, з дня звернення до суду, тобто з 02 березня 2016 року і до досягнення ними повноліття

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить змінити дане рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, стягнувши з ОСОБА_3 в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей по 1250 гривень щомісячно на кожну дитину, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування цих обставин.

Заслухавши осіб, які беруть участь в справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судом встановлено від спільного подружнього життя у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 року народився син ОСОБА_6 (свідоцтво про народження, серія НОМЕР_1 від 20 серпня 2003 року), а 20 вересня 2005 року народилась донька ОСОБА_5 (свідоцтво про народження, серія НОМЕР_2 від 14 листопада 2005 року) (а. с. 3, 4).

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 29 січня 2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а. с. 6).

Після розірвання шлюбу неповнолітні діти проживають з позивачем.

Статтею 51 Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів та наданих сторонами пояснень в судових засіданнях встановлено, що відповідач не у повному обсязі виконує свій обов'язок по утриманню дітей, що і слугувало підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

Згідно з частиною 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 141 СК України).

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками свого обов'язку з утримання неповнолітніх дітей, зокрема, сплати аліментів залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості, той із батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду із відповідним позовом і в такому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ч. 1ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Суд першої інстанції зазначені вимоги закону врахував та встановивши, що на час звернення до суду з даним позовом та ухвалення судом рішення ОСОБА_3 офіційно не був працевлаштований, а його прибутки носили мінливий та не регулярний характер, оскільки він працював на тимчасових роботах, стягнув аліменти у твердій грошовій сумі.

Беручи до уваги, що прожитковий мінімум з розрахунку на місяць на дитину у віці з 6 років до 18 років на даний час становить 1455 гривень відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», вимоги ст. 141 СК України рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача щомісячно на кожну дитину в сумі по 728 гривень.

При цьому судом першої інстанції враховані також і стан здоров'я дітей та можливість кожного з батьків надавати матеріальну допомогу неповнолітнім дітям.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ст. 60 ЦПК України).

Звертаючись з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції позивач вказувала, що судом не враховано матеріальний стан відповідача, який дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у значено більшому розмірі. Однак, в порушення наведених норм не надала належних та допустимих доказів, щодо майнового стану відповідача при тому, що ОСОБА_3 в судових засіданнях вказував, що отримує щомісячно близько 3000 гривень.

Також в судому засіданні в судді апеляційної інстанції відповідач вказував, що ним у добровільному порядку надається матеріальна допомога дітям, як у вигляді грошей так і придбання ним необхідних для дітей речей (одягу, шкільного приладдя, комп'ютерної техніки). Такі пояснення відповідача позивачем не спростовані.

Крім того, в суді апеляційної інстанції відповідач стверджував, що він до січня 2016 року добровільно перераховував кошти на картковий рахунок позивача, однак на даний час не має можливості цього робити оскільки рахунок закритий. Позивач не заперечуючи даної обставини, вказувала, що не бажає щоб кошти ОСОБА_3 сплачувались на її рахунок в добровільному порядку.

Судом встановлено, що комунальні послуги та утримання будинку в якому проживає позивач разом з неповнолітніми дітьми оплачуються відповідачем та його батьками.

В судді апеляційної інстанції ОСОБА_2 не змогла вказати, яка орієнтована сума щомісячно витрачається нею на утримання неповнолітніх дітей, що також унеможливлює перевірити підставність доводів апеляційної скарги щодо визначеного судом розміру стягуваних аліментів.

Колегія суддів приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 у певній мірі виконує свій батьківський обов'язок щодо утримання неповнолітніх дітей в межах його майнового стану, а тому аліменти мають бути способом захисту дітей, а не зведенням рахунків між батьками. Надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дітей у добровільному порядку та визначений судом розмір стягуваних аліментів достатній для задоволення розумних потреб дітей.

У випадку наявності доказів про покращення майнового стану відповідача, або ж за наявності інших підстав передбачених ст. 192 СК України позивач не позбавлена можливості ставити питання про зміну розміру аліментів.

З огляду на викладені обставини та норми чинного законодавства, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову, врахувавши при визначенні розміру аліментів всі обставини, що мають значення для правильного вирішення спору та докази, що надані суду під час розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду, яке ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування чи зміни не має.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України , колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 22 березня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: