Справа № 736/1090/16-ц Провадження № 22-ц/795/2064/2016 Головуючий у I інстанції Чурупченко М. І. Доповідач - Шитченко Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Острянського В.І.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

за участю представника стягувача ОСОБА_1,

боржника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Корюківського районного суду від 26 вересня 2016 року у справі за поданням Корюківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою від 26 вересня 2016 року Корюківський районний суд задовольнив подання та встановив боржнику ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання ним своїх зобовязань, покладених на нього виконавчим листом № 736/103/16-ц, виданим 20 травня 2016 року Корюківським районним судом про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 10566,37 доларів США.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на винесення ухвали з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному встановленні обставин справи, просить скасувати оспорювану ухвалу та відмовити у задоволенні подання.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що районним судом було зроблено хибний висновок про ухилення боржника від виконання покладених судовим рішенням зобовязань, оскільки станом на день постановлення оскаржуваної ухвали рішення суду про стягнення боргу, в контексті ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», в примусовому порядку не виконувалось.

Заявник вказує, що для погашення боргу ним було передано банку заставне майно автомобіль, проте державний виконавець не зясував, чи реалізоване вказане майно та існуючу суму боргу. Будь-яких доказів на підтвердження факту свідомого його ухилення від виконання грошових зобовязань державним виконавцем не надано і є лише формальним припущенням.

Також ОСОБА_2 стверджує, що обмеження його у праві виїзду за межі України лише позбавить його можливості працевлаштування за кордоном та отримання грошових коштів для вчасного виконання зобовязання. Крім того, необхідність залишати територію України повязана з проживанням у м. Москва його сина від першого шлюбу.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуюче наступне.

Задовольняючи подання Корюківського РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області, суд першої інстанції прийшов до висновку, що боржник в добровільному порядку борг не сплачує, що свідчить про його ухилення від виконання покладених на нього судовим рішенням зобовязань.

Однак, з таким висновком районного суду не може погодитись суд апеляційної інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи.

По справі встановлено, що на виконанні у Корюківському районному відділі ДВС знаходиться виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 736/103/16-ц, виданого 20 травня 2016 року Корюківським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 10566,37 доларів США заборгованості (а.с. 4 зворот, 5).

Зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження від 10 червня 2016 року вбачається, що боржнику було запропоновано добровільно виконати судове рішення до 17 червня 2016 року, та зазначено, що в іному випадку рішення буде виконуватись в примусовому порядку.

Пунктом 18 ч. 3 ст. 11 ЗУ Про виконавче провадження передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до положень ст. 6 ЗУ Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобовязання до виконання зобовязань, або він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобовязань. Отже, наявність в особи невиконаних зобовязань є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

З наведених вище норм вбачається, що на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У звязку з цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обовязків, передбачених ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення: надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Подання державного виконавця відділу ДВС щодо обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України мотивоване лише наявністю невиконаних ним грошових зобовязань за рішенням суду. Проте, доказів на підтвердження вжиття державним виконавцем будь-яких заходів з примусового виконання рішення, у відповідності до приписів ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», щодо встановлення джерел отримання ОСОБА_2 доходів та наявного у нього майна, на яке може бути звернуто стягнення, ні районному суду, ні суду апеляційної інстанції надано не було.

Все наведене вище, на думку колегії суддів, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків. Державним виконавцем в ході розгляду апеляційної скарги доказів на спростування цих доводів не надано.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання. Отже висновок районного суду про необхідність встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань по виконавчому провадженню не відповідає обставинам справи та нормам цивільно-процесуального законодавства.

Креуючись ст.ст. 303, 307, 308, п. 2 ч. 1 ст. 312, 313-315, 317, 319, 324, 377-1 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Корюківського районного суду від 26 вересня 2016 року скасувати.

У задоволенні подання Корюківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про встановлення тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:Судді: