Справа № 433/1027/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2016 року, Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді -Крівоклякіної Н.В.,

за участю секретаря - Рєзнікової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що між позивачем та відповідачами було досягнуто домовленості щодо купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, про що були вчинені відповідні розписки. Однак, на даний момент оформити нотаріально укладений правочин не представляється можливим, оскільки відповідачі відмовляються від оформлення правочину в нотаріальному порядку, мотивуючи свою відмову браком коштів та часу для цього. У зв'язку з цим позивач просить суд визнати за нею право власності на вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в смт Троїцьке Троїцького району Луганської області.

Позивач до суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачі також у судове засідання не з'явились, надали до суду заяви, згідно яких проти задоволення позовних вимог не заперечують, просили дану справу розглянути без їх участі.

Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Статтею 10 ЦПК встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір.

Судом встановлено наступне.

Відповідно до договору дарування від 10.06.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом

Троїцького районного нотаріального округу Толченовою О.В. та зареєстрованим за №727, ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_3 та ОСОБА_2 прийняли в дар в рівних частках, по одній другій кожен, житловий будинок з побудовами та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Згідно з копією технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1, власниками даного житлового будинку є ОСОБА_3 та ОСОБА_2, розмір часток власності складає по ? кожному (а.с.7).

Крім того, відповідно до копії витягу про реєстрацію права на нерухоме майно від 10.09.2004 року, по ? частки житлового будинку АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3, підстава виникнення права власності - договір дарування від 10.06.2004 року (а.с.6)

10 січня 2016 року між позивачем та відповідачами було досягнуто домовленості щодо купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, позивач передала відповідачам домовлену грошову суму, про що було вчинено відповідні розписки (а.с.27-28).

Оформити вищезавказаний правочин в нотаріальному порядку позивач та відповідачі не змогли, оскільки відповідачі відмовляються від нотаріального посвідчення договору.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З огляду на вищезазначене, оскільки позивач домовилась з відповідачами щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, що підтверджується відповідними доказами, відповідачі не заперечують проти даного правочину, фактично відбулося повне виконання правочину. Даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від позивача зазначених вище обставин. Вказаний правочини на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивача може бути предметом захисту у судовому порядку.

Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно.

У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивач звернулась до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як вона набула у власність зазначений житловий будинок АДРЕСА_1, однак у неї відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10,11,60, 174, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.В. Крівоклякіна.