Справа № 464/6370/15 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/783/2218/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Берези В.І. і Крайник Н.П.

при секретарі Куцик І.Б.

з участю позивача ОСОБА_3, представника відповідача Марченко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/"Львівська ізоляторна компанія" та ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 14 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/"Львівська ізоляторна компанія" про поновлення на роботі, стягнення зарплати за час вимушеного прогулу, скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, повернення премії та про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/"Львівська ізоляторна компанія" про поновлення на роботі, стягнення зарплати за час вимушеного прогулу, скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, повернення премії та про відшкодування моральної шкоди з тих підстав, що він працював на посаді майстра навантажувально- розвантажувальної дільниці виробничо-диспетчерського відділу. Наказом генерального директора № 131 від 29 травня 2015 року він незаконно притягнутий до дисциплінарної відповідальності та позбавлений в зв'язку з цим премії. Крім того, наказом генерального директора № 128 від 15 липня 2015 року звільнений із займаної посади в зв'язку із скороченням штату. Вважає своє звільнення таким, що проведено із порушенням вимог чинного законодавства, оскільки йому не була запропонована робота належної кваліфікації. Зазначив, що його звільнення з роботи - результат неприязних особистих відносин до нього з боку директора підприємства. Йому завдана моральна шкода внаслідок незаконного звільнення, яка полягає в позбавленні його гарантованого Конституцією України права на працю, через що він втратив душевний спокій, оскільки не може матеріально забезпечити сім'ю.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 14 січня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі в Товаристві з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ "Львівська ізоляторна компанія" на посаді майстра вантажувально-розвантажувальної ділянки виробничо - диспетчерського відділу.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ "Львівська ізоляторна компанія" на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 15.07.2015 року по 13.01.2016 року, в розмірі 23636 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ "Львівська ізоляторна компанія" на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди, в сумі 3000 грн.

Рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_3 допущено до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач - ОСОБА_3 та відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/"Львівська ізоляторна компанія" .

ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі зазначає що жодних порушень на підставі яких винесено наказ №131 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" про оголошення йому догани 29 травня 2015 року ним не вчинялося. В апеляційній скарзі просить провести коригування заробітної плати в зв"язку з тим, що протягом періоду вимушеного прогулу на підприємстві було підвищено посадові оклади й тарифні ставки, оскільки згідно п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1995 року №100 проводиться коригування заробітної плати, включаючи премії та інші виплати, на коефіцієнт підвищення посадових окладів і тарифних ставок, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 30000 грн., а також скасувати застосоване до нього дисциплінарне стягнення і повернути незаконно зняту премію в розмірі 1080 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/"Львівська ізоляторна компанія" вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав недотримання судом норм матеріального права. Стверджує, що позивач підставно звільнений з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/"Львівська ізоляторна компанія" є такою, що підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. За змістом ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що обрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 таким вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалі справи, у відповідності до наказу генерального директора ТзОВ "Львівська ізоляторна компанія" № 59 від 06.06.2011 року ОСОБА_3 було прийнято на роботу ТзОВ "Львівська ізоляторна компанія" на посаду майстра дільниці відділу збуту.

Під час роботи в ТзОВ "Львівська ізоляторна компанія" посадові обов'язки ОСОБА_3 регламентувались посадовою інструкцією "майстра навантажо- розвантажувальної дільниці відділу збуту" в редакції від 22.05.2007 року, з якою позивача було ознайомлено під розписку 06.08.2011 року, а з 18.06.2015 року позивача було ознайомлено із новою редакцією посадової інструкції "майстра навантажо- розвантажувальної дільниці" затвердженої наказом генерального директора від 04.06.2015 року. Відповідно до розділу 2, п.п. 2.1., 2.2 інструкції майстер вантажно- розвантажувальної дільниці здійснює керівництво працівниками дільниці з виконання навантажувально- розвантажувальних робіт, він зобов'язаний забезпечити своєчасне та якісне виконання навантажувально-розвантажувальних робіт, розстановку робочих дільниці. Відповідно до розділу 4 п.п.4.1.,4.3. майстер несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх посадових обов'язків, які передбачені даною посадовою інструкцією в межах, визначених чинним трудовим законодавством України за порушення трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку.

29 квітня 2015 року о 07 год. 52 хв., диспетчер ВДВ ОСОБА_6, за вказівкою начальника виробництва ОСОБА_7, довела до відома бригадира навантажувально- розвантажувальної дільниці ВДВ ОСОБА_8 виробниче завдання, а саме: необхідність розділу бригад вантажників для проведення завантаження автомобіля з готовою продукцією на експорт, щоб запобігти простою напередодні вихідних днів та виконання розвантажувальних робіт в цеху приготування шихти. Майстер дільниці ЦВ ОСОБА_3, не узгодивши з безпосереднім керівником наступні дії, самовільно скерував бригади вантажників на розвантажувальні роботи, поставивши під загрозу відвантаження продукції на експорт.

Наказом генерального директора ТзОВ "Львівська ізоляторна компанія" № 131 від 29 травня 2015 року за ці дії ОСОБА_3 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді догани.

Наказом генерального директора ТзОВ "Львівська ізоляторна компанія" № 148 від 11 червня 2015 року, в зв'язку з притягненням до дисциплінарної відповідальності у виді догани. ОСОБА_3 був "депремійований" на 100%, тобто позбавлений премії у травні 2015 року.

Згідно наказу генерального директора ТзОВ "Львівська ізоляторна компанія" № 235 від 10 грудня було внесено зміни в структурі і штатний розпис підприємства в зв'язку з чим з структури відділу збуту було виведено вантажно- розвантажувальну дільницю в складі майстра та 8 вантажників та введено її до структури ВДВ з 15 грудня 2014 року.

Відповідно до наказу генерального директора ТзОВ "Львівська ізоляторна компанія" № 389-к від 15 грудня 2014 року ОСОБА_3 було переведено з дільниці відділу збуту у виробничо-диспетчерський відділ майстром дільниці із збереженням усіх існуючих істотних умов праці.

30.03.2015 року наказом генерального директора ТзОВ "Львівська ізоляторна компанія" № 77 "Про зміни в організації праці і штатному розписі ТзОВ "ЛІК" у зв'язку зі зменшенням обсягів виробництва прийнято рішення скоротити з 08.06.2015 року 115 штатних одиниць посад працівників підприємства.

На виконання вказаного наказу на підприємстві була створена комісія з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення (наказ № 80 від 31.03.2015 року).

01.04 2015 року генеральним директором ТзОВ "Львівська ізоляторна компанія" було прийнято наказ № 120-к про вивільнення з 08.06.2015 року посади майстра дільниці ОСОБА_3

Згодом, 08.05.2015 року у зв'язку з виробничою необхідністю наказом генерального директора ТзОВ "Львівська ізоляторна компанія" № 109 було внесено зміни в наказ № 77 від 30.03.2015р. "Про зміни в організації праці і штатному розписі ТзОВ "ЛІК" та відтерміновано скорочення чисельності працівників підприємства до 15.07.2015 року, про, що 12.05.15 року повторно видано наказ № 474-к "Про вивільнення посад".

Наказом генерального директора ТзОВ "Львівська ізоляторна компанія" № 128 від 15 липня 2015 року ОСОБА_3 був звільнений із займаної посади по п.1 ст.40 КЗпП України в зв'язку із скороченням чисельності працівників.

З повідомлень № 03.07-331 від 03.04.2015 року та № 03.07-556 від 19.06.2015 року убачається, що позивачу пропонувалася робота більш низької кваліфікації або з нижчим рівнем оплати праці: підсобним робітником, випробувачем скловиробів(а.с. 14-15).

В той же час судом встановлено, що на день звільнення та декілька днів після звільнення було щонайменше 4 вакантні посади, а саме: начальника департамента виробничої логістики, 2 менеджера (управителя), уповноваженного з антикорупційної програми (а.с. 117).

Згідно копії диплому ОСОБА_3 НОМЕР_1, останній в 1984 році закінчив повний курс Львівського ордена Леніна політехнічного інституту імені Ленінського комсомолу за спеціальністю "Автомобілі і автомобільне господарство" і присвоєно кваліфікацію інженера-механіка.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та повернення премії суд виходив з тих обставин, що своїми діями позивач порушив п. 2.2 розділу 2 посадової інструкції майстра щодо своєчасного виконання вантажувально-розвантажувальних робіт, що є дисциплінарним проступком та дає підстави до дисциплінарної відповідальності у виді догани і позбавлення премії.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до розділу 2, п.п. 2.1., 2.2 інструкції майстер вантажно- розвантажувальної дільниці здійснює керівництво працівниками дільниці з виконання навантажувально- розвантажувальних робіт, він зобов'язаний забезпечити своєчасне та якісне виконання навантажувально-розвантажувальних робіт, розстановку робочих дільниці. Відповідно до розділу 4 п.п.4.1.,4.3. майстер несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх посадових обов'язків, які передбачені даною посадовою інструкцією в межах, визначених чинним трудовим законодавством України за порушення трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку.

29 квітня 2015 року о 07 год. 52 хв., диспетчер ВДВ ОСОБА_6, за вказівкою начальника виробництва ОСОБА_7, довела до відома бригадира навантажувально- розвантажувальної дільниці ВДВ ОСОБА_8 виробниче завдання, а саме: необхідність розділу бригад вантажників для проведення завантаження автомобіля з готовою продукцією на експорт, щоб запобігти простою напередодні вихідних днів та виконання розвантажувальних робіт в цеху приготування шихти. Оскільки майстер дільниці ЦВ ОСОБА_3, своїми діями, які не були узгоджені з безпосереднім керівником наступні дії, самовільно скерував бригади вантажників на розвантажувальні роботи, поставивши під загрозу відвантаження продукції на експорт, колегія суддів вважає, що такі обставини були достатніми для притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності у виді догани.

Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо після виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці і не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (ст. 147 1 КЗпП України).

Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Стаття 149 КЗпП України вказує, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

ОСОБА_3 у судовому засіданні в суді першої інстанції визнав той факт, що з ранку від початку роботи не виконав завдання про завантаження автомобіля з готовою продукцією на експорт, вважаючи за необхідне першочергово виконати розвантажувальні роботи в цеху. Обставини щодо невиконання завдання про завантаження автомобіля з готовою продукцією на експорт, також підтверджуються поясненнями в судовому засіданні свідків: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_7

Колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає доведеним факт того, що 29 квітня 2015 року о 07 год. 52 хв. ОСОБА_3 умисно не виконав у першочерговому порядку наказ адміністрації ТзОВ "Львівська ізоляторна компанія" про завантаження автомобіля з готовою продукцією на експорт. Позивач свідомо не виконуючи вказане розпорядження, вважав, що його дії були більш правильними, в свою чергу такі дії ОСОБА_3 призвели до затримки завантаження автомобіля готовою продукцією для відправки на експорт.

Постановляючи рішення суду в частині задоволення позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення зарплати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, суд виходив з тих підстав, що ТзОВ "Львівська ізоляторна компанія" не було представлено письмових доказів про те, що позивачу було надано весь перечень вільних посад, а також прийшов до висновку, що прийняті накази про зміну в структурі і штатному розписі та про вивільнення є суперечними і відповідачем не перевірено чи позивач підходить за рівнем знань та кваліфікацією на вакантні посади, а також що згадане звільнення відбулося без згоди первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, в зв"язку з чий прийшов до висновку, що звільнення позивача з роботи було проведено без законних підставі та з грубим порушенням вимог законодавства про працю. Суд вважав, що внаслідок незаконного звільнення позивача із роботи він зазнав матеріальних страждань.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до роз"яснень п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6.11.1992 року №9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з"ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі, чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Колегія суддів вважає, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці оскільки, 08.05.2015 року у зв'язку з виробничою необхідністю наказом генерального директора ТзОВ "Львівська ізоляторна компанія" № 109 було внесено зміни в наказ № 77 від 30.03.15р. "Про зміни в організації праці і штатному розписі ТзОВ "ЛІК" та відтерміновано скорочення чисельності працівників підприємства до 15.07.2015 року, про, що 12.05.2015 року повторно видано наказ № 474-к "Про вивільнення посад" з яким ОСОБА_3 був ознайомлений, що підтверджується актом від 12.05.2015 року.

Згаданим актом від 12.05.2015 року складеним комісією в складі: ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 про те, що 12 травня 2015 року ознайомили майстра ВДВ ОСОБА_3 з наказом №174 від 12 травня 2015 року про те, що посада майстра виробничо-диспетчерського відділу буде вивільнена 15 липня 2015 року, згідно наказу №109 від 08.05.2015 року у зв"язку з змінами до наказу №77 від 30.03.2015 року, Наказ №174 від 12 травня 2015 року був зачитаний ОСОБА_3 вголос, з датою вивільнення ОСОБА_3 - ознайомлений, підписати даний наказ відмовився.

У відповідності до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

В матеріалах справи наявні:

копія диплому НОМЕР_1 від 05.06.1984 р., згідно якого ОСОБА_3 присвоєно кваліфікацію інженера-механіка;

копія посадової інструкції начальника департаменту виробничої логістики;

копія посадової інструкції менеджера (управителя) з постачання;

копія пунктів 24 та 40 розділу 3 випуску 1 "Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників", затвердженого наказом Міністерством праці та соціальної політики України від 29.10.2007р. № 583 (надалі по тексту Довідник).

Згідно пункту 24 Довідника та посадової інструкції начальника департаменту виробничої логістики, особа, яка претендує на цю посаду має відповідати певним кваліфікаційним вимогам, зокрема: мати повну вищу освіту в галузі економіки і підприємництва, післядипломну освіту в галузі управління та стаж роботи за професіями керівників нижчого рівня - не менше 5 років.

Згідно п. 40 Довідника та посадової інструкції менеджера (управителя) з постачання, особа, яка претендує на цю посаду має відповідати таким кваліфікаційним вимогам: мати повну вищу освіту напрямку підготовки "Менеджмент" (магістр, спеціаліст), або повну вищу освіту (магістр, спеціаліст) і післядипломну освіта за напрямком "Менеджмент" та стаж роботи в галузі матеріально-технічного забезпечення за професією не менше 5 років.

Оскільки ОСОБА_3 не має вищої освіти в галузі економіки і підприємництва та післядипломної освіти в галузі управління і стажу роботи за професіями керівників нижчого рівня - не менше 5 років, відповідач не мав обов"язку перед позивачем пропонувати йому посаду начальника департаменту виробничої логістики.

Щодо посади менеджера (управителя) з постачання, то у ОСОБА_3 відсутня вища освіта напрямку підготовки "Менеджмент" (магістр, спеціаліст) та стаж роботи в галузі матеріально-технічного забезпечення за професією не менше 5 років, відповідач не мав обов"язку перед позивачем пропонувати йому посада цю посаду.

Посада уповноваженого з антикорупційної програми не пропонувалась ОСОБА_3, оскільки вона була введена в штатний розклад після його звільнення - 22.07.2015 року і на цю посаду, згідно положення про антикорупційну програму, могли претендувати тільки працівники з повною вищою юридичною освітою з числа заступників генерального директора.

Від інших посад, які позивачу пропонувалися відповідачем ще до звільнення, він відмовився.

Окрім того, судом встановлено, що первинна профспілкова організація на підприємстві ТзОВ "Львівська ізоляторна компанія" не створювалася, що не заперечили сторони, в зв"язку з чим згоди токої організації на звільнення працівників не могла надаватися.

За таких обставин, ТзОВ "Львівська ізоляторна компанія" правомірно звільнила позивача з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв"язку з скороченням чисельності працівників, зокрема, виконано усі передбачені законодавством вимоги у разі звільнення працівника відповідно до положень вищезазначеної норми, а саме: прийнято рішення щодо скорочення штату і чисельності працівників шляхом прийняття відповідних наказів; попереджено позивача за 2 місяці в порядку передбаченому ч.1 ст. 49-2 КЗпП України про зміни в організації праці і як наслідок скорочення штату і чисельності працівників: попередня згода на його звільнення не отримувалась, оскільки на підприємстві відсутній профспілковий орган та представник профспілки; позивачу двічі пропонувались вакантні посади, які були у штатному розписі та відповідали його кваліфікації і досвіду роботи, від яких він відмовився; інші вакантні посади не відповідають рівню його освіти.

Беручи до уваги, що позивач був підставно звільнений з роботи, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди завданої останньому у зв"язку з незаконним звільненням з роботи. Наявність моральної шкоди в даному випадку на пряму залежить від задоволення рішення про незаконність звільнення з роботи позивача

За таких обставин, рішення Сихівського районного суду міста Львова від 14 січня 2016 року в частині відмовлених позовних вимог ОСОБА_3 є законним, обгрунтованим та таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв"язку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід відхилити, а рішення суду в цій частині слід залишити без змін.

Однак рішення Сихівського районного суду міста Львова від 14 січня 2016 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 є незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права в зв"язку з чим в цій частині підлягає скасування з ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст. ст.316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ "Львівська ізоляторна компанія" задовольнити частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 14 січня 2016 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні таких вимог ОСОБА_3.

В решті рішення Сихівського районного суду міста Львова від 14 січня 2016 року залишити без змін.

Компенсувати за рахунок держави Товариству з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ "Львівська ізоляторна компанія" сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 535 грн. 92 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: В.І. Береза

Н.П. Крайник