Номер провадження: 22-ц/785/1449/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Кравця Ю.І., Фальчука В.П.

при секретарі: Книгиницькому О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та директора Приватного підприємства „Тріал ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 21 грудня 2015 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 9 533 430 грн.

Вподальшому представник позивача звернувся до суду із клопотанням про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 21 грудня 2015 року, враховуючи ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 28.12.2015 року про виправлення описки, заяву представника ОСОБА_4 задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), а саме:

земельну ділянку, що розташована за адресою: Одеська обл., Овідіопольський район, с. Мізікевича, 14 ст. Люстдорфської дороги, ж/м "Чорноморка" (кадастровий номер :02:005:0622),

нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, буд. 3/4, приміщення 30,

нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, буд. 3/4, приміщення 29,

нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, буд. 3/4, приміщення 61,

житловий будинок, що знаходиться за адресою: Миколаївська обл., Очаківський район, с. Покровка, вул. Передріївська, буд. 24,

житловий будинок, що знаходиться за адресою: Миколаївська обл., Очаківський район, с. Покровка, вул. Передріївська, буд. 25"

Заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби міністерства Юстиції України та нотаріусам, як спеціальним суб'єктам, на яких покладаються функції державного реєстратора прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно квартири АДРЕСА_1.

Заборонено проведення реконструкції та перепланування квартири АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_2 та директор ПП „Тріал ОСОБА_3 звернулися до апеляційного суду Одеської області з апеляційними скаргами, в яких просять:

* ОСОБА_2 - скасувати ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 21 грудня 2015 року та постановити нову, якою відмовити ОСОБА_4 у задоволенні заяви про забезпечення позову;

* Директор ПП „Тріал ОСОБА_3 скасувати ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 21 грудня 2015 року про забезпечення позову в частині накладення арешту на земельну ділянку за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, село Мізікевича, 14 ст.Люстдорфської дороги, ж/м „Чорноморка,

посилаючись на порушення судом першої інстанції при постановленні ухвали норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг та заперечень на них, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали в межах заяви та доводів апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та директора Приватного підприємства „Тріал ОСОБА_3 - підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Районним судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що на праві приватної власності за відповідачем зареєстровані земельна ділянка, що розташована за адресою: Одеська обл., Овідіопольський район, с. Мізікевича, 14 ст. Люстдорфської дороги, ж/м "Чорноморка" (кадастровий номер :02:005:0622),

нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, буд. 3/4, приміщення 30,

нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, буд. 3/4, приміщення 29,

нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, буд. 3/4, приміщення 61,

житловий будинок, що знаходиться за адресою: Миколаївська обл., Очаківський район, с. Покровка, вул. Передріївська, буд. 24,

житловий будинок, що знаходиться за адресою: Миколаївська обл., Очаківський район, с. Покровка, вул. Передріївська, буд. 25

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначене у заяві нерухоме майно, яке зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що майно на яке просить накласти арешт представник позивача на праві власності належить відповідачу, ОСОБА_2 і не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до невиконання майбутнього рішення суду.

Забороняючи вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно квартири АДРЕСА_1 та забороняючи проведення реконструкції та перепланування цієї квартири, суд першої інстанції врахував інформацію надану позивачем щодо можливої реконструкції квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та наявності дублюючих документів на неї, яка була підтверджена представником відповідача з посиланням на існування кримінальної справи відносно підробки документів на вищевказану квартиру.

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 п. п. 1, 2 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд вірно встановив, що між сторонами існує майновий спір і законні інтереси позивача потребують захисту на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Обгрунтовуючи висновок про забезпечення позову в частині співмірності із заявленими вимогами, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до інформаційної довідки про наявність зареєстрованого на праві власності нерухомого майна за відповідачем всі об'єкти, на які накладається арешт та ті на які арешт вже був накладений, перебувають під іпотекою і на сьогоднішній день неможливо визначити яка частина від їх вартості залишиться для задоволення вимог позивача, ОСОБА_4.

Проте, відповідно до абз. 4 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ст. 152 ч. 3 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Даних вимог процесуального законодавства районний суд не дотримався, зміст отриманої у довідці інформації про наявність зареєстрованого на праві власності нерухомого майна за відповідачем, вивчив поверхнево та належним чином не проаналізував і дійшов помилкового судження про неможливість визначити вартість об'єктів, про забезпечення позову яких подано заяву для виконання вимог співмірності,

Як вбачається з інформативної Довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_2 дійсно практично всі належні відповідачу об`єкти нерухомості обтяжені іпотекою зокрема, земельна ділянка, квартира, нежитлові приміщення магазинів, майнові права на незавершене будівництво квартир в багатоквартирному будинку тощо.

Проте майже всі зазначені об`єкти також одночасно перебувають під арештом, який накладений за зверненням підрозділів Державної виконавчої служби України в порядку виконання судових рішень (Другий Приморський ВДВС Одеського міського управління юстиції, Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Головного управління юстиці в Одесьій області; Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиці України).

ОСОБА_5 України «Про виконавче провадження» зобов`язує державного виконавця визначати вартість арештованого майна через призначення його оцінки залученому суб`єкту оціночної діяльності, то у суду першої інстанції не було перешкод для отримання інформації про вартість вказаного майна для надання оцінки співмірності з заявленими ОСОБА_4 вимогами і в залежності від цього вирішити питання про вжиття заходів забезпечення позову щодо нерухомого майна, зазначеного у заяві позивача.

Крім того, судова колегія звертає увагу на наступне.

Згідно п. п. 1, 7 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, а також передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, що по суті є обмеженням права користування спірним майном.

Тобто, накладення арешту на майно та обмеження права користування ним є самостійними видами забезпечення позову і з урахуванням вимоги ч .2 ст. 152 ЦПК України можуть бути застосовані судом одночасно.

Однак зі змісту ст. 57 Закону України про виконавче провадження, якою регулюються питання застосування арешту, вбачається, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом накладення арешту на майно та оголошення заборони його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Закон розмежовує накладення арешту на майно і оголошення заборони його відчуження, внаслідок чого арешт може стосуватися, як заборони розпоряджатися майном, так і заборони користуватися ним.

Арешт у класичному розумінні передбачає обмеження права користування.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.10.2015 року було забезпечено позов ОСОБА_4 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 без конкретизації його дії (заборона на вчинення конкретних дій).

При таких обставинах арешт на квартиру АДРЕСА_1, накладений Приморського районного суду м. Одеси від 13.10.2015 року, юридично унеможливлює будь-які дії будь-яких осіб щодо арештованого майна, тобто арештом без його конкретизації та спрямованості, охоплюються будь-які дії щодо арештованого майна зокрема це і реєстраційні дії, проведення реконструкції та перепланування цієї квартири тощо.

Крім того, накладаючи заборону на проведення реєстраційних дій, реконструкцію та перепланування арештованої квартири з посиланням на інформацію про наявність дублюючих документів на неї, та існування кримінальної справи відносно підробки документів на вищевказану квартиру, суд не мотивував яким чином вжиті ним заходи забезпечення позову щодо квартири, на яку вже накладений арешт, унеможливлять та попередять дії з використанням підроблених документів зокрема із зазначенням іншої адреси фактично цієї ж квартири.

Ці обставини судом першої інстанції при постановленні ухвали від 21 грудня 2015 року належним чином не встановлювалися і не перевірялися, внаслідок чого висновок районного суду про задоволення заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все нерухоме майно, яке зареєстроване на праві власності за ОСОБА_2 і зазначене у заяві про забезпечення позову є передчасним.

Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.03.2015 року касаційну скаргу директора Приватного підприємства „Тріал ОСОБА_3 задоволено. Рішення апеляційного суду Одеської області від 31.07.2014 року скасовано, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 листопада 2013 року залишено без змін.

Вказаним рішенням суду першої інстанції задовлено позов ПП «ТРІАЛ» до ОСОБА_2. Визнано за ПП «ТРІАЛ» право власності на земельну ділянку площею 0,65 га. за адресою: Одеська обл., Овідіопольський район, с. Мізікевича, 14 ст. Люстдорфської дороги, ж/м "Чорноморка" та витребувано вказану земельну ділянку у ОСОБА_2

Тобто на час накладення арешту на земельну ділянку за адресою: Одеська обл., Овідіопольський район, с. Мізікевича, 14 ст. Люстдорфської дороги в порядку забезпечення позову до ОСОБА_2, вказана земельна ділянка була витребувана у ОСОБА_2 і визнано право на неї за ПП «ТРІАЛ».

Проте за даними реєстраційної служби право власності на вказану земельну ділянку за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, 14 ст. Люстдорфської дороги зареєстрована за ОСОБА_2

Дані обставини щодо належності вказаної земельної ділянки потребують додаткового вивчення та перевірки, що має значення для правильного вирішення питання про забезпечення позову.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, який порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Таким чином, апеляційні скарги директора Приватного підприємства „Тріал ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015 року - скасуванню з передачею питання про забезпечення позову на новий розгляд до того ж суду.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги директора Приватного підприємства „Тріал ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015 року скасувати з передачею питання про забезпечення позову на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Ю.І. Кравець

ОСОБА_6