Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №334/9042/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Нікітенко Н.П.
Провадження № 22-ц/778/2613/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

ОСОБА_2,

ОСОБА_3

при секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 23.05.2014 року між ним і ПАТ «Дельта Банк» був укладений кредитний договір, за умовами якого він відкрив депозитний рахунок на який передав, а банк прийняв 5 000 доларів США. Термін дії договору до 28.05.2015 року.

26 травня 2014 року між ним і Банком був укладений договір банківського вкладу (депозиту) «8 років разом» у доларах США, згідно якого він передав, а банк прийняв 1380 доларів США. Термін дії договору до 31.05.2015 року

14 січня 2015 року він звернувся до відповідача з заявою про виплату процентів по вищезазначеним договорам.

17 січня 2015 року він звернувся до відповідача із заявою про розірвання договорів з 21 січня 2015 року та виплатою всіх грошових коштів, оскільки йому не були виплачені відсотки.

Не отримавши задоволення своїх вимог, він звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовом до відповідача про включення в список вкладників.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя 16.06.2015 року, яким було частково задоволено його позов, було скасовано ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 08.10.2015 року, провадження по справі закрито.

Крім того, зазначив, що 11 червня 2015 року йому було відшкодовано суму внесену на депозит у розмірі 6393,77 долари США.

Вважає, що відповідач не сплатив відсотки за депозитними договорами, несвоєчасно повернув суми коштів, внесених на депозитні рахунки, чим порушив його законні права як споживача фінансової послуги.

Враховуючи вищевикладене просив стягнути з ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 15068,14 грн. та 6656,45 грн. як інші кредиторські вимоги.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

ЯК вбачається з матеріалів справи 23 травня 2014 року між позивачем і ПАТ «ДельтаБанк» був укладений договір №007-07542-230514 банківського вкладу (депозиту) «8 років разом» у доларах США, згідно якого на рахунок банку позивач передав 5 000 доларів США. Строк дії договору до 28.05.2015 року.

26 травня 2014 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір №012-07542-260514 банківського вкладу (депозиту) «8 років разом» у доларах США, згідно якого банк прийняв від позивача 1380 доларів США. Строк дії договору до 31.05.2015 року.

В пункті 1.9 вищезазначених договорів вказано, що нараховані проценти за вкладом виплачуються щомісячно, а також у день повернення вкладу в кінці строку дії цього договору, або в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та Правилами, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів № 8711 відкритий на імя вкладника в установі банку. Вклад виплачується також шляхом перерахування на поточний рахунок п.1.10 Договорів.

Відповідно до п.1.11 договору банківського вкладу, у випадку, якщо вкладник письмово заявляє про бажання достроково припинити дію цього Договору або про бажання зняти частину вкладу до закінчення строку, зазначеного в п.1.13 цього Договору, дія цього Договору вважається припиненою достроково, а Банк виплачує Вкладнику весь Вклад та проценти, нараховані за фактичний період перебування коштів на Рахунку, за ставкою: 0,01 (нуль цілих одна сота) процентів річних.

При цьому, Вкладник зобов'язаний письмово повідомити Банк про вимогу повернення Вкладу або його частини не менш, ніж за 3 (три) банківські дні до очікуваної дати повернення. Різницю між раніше виплаченими процентами і фактично належними до виплати при поверненні Вкладу з врахуванням умов, що встановлені цим пунктом Договору, Вкладник доручає Банку утримати з суми вкладу.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

Відповідно до ч.2 ст.1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

17.01.2015 року позивач звернувся із заявою про дострокове розірвання договору №008-07542-230514 та договору №012-07542 -260514 і 21.01.2015 року банк перерахував на поточний рахунок позивача №8711 грошові кошти у сумі 4705,71 доларів США по першому договору та 1298,77 доларів США по другому договору.

Як вбачається з виписки по рахунку №8711 за період з 23.05.2014 року по 06.02.2015 року по договору №008-07542-230514 було проведено виплату відсотків на загальну суму 294,14 доларів США та 21.01.2015 року відбулось повернення депозиту у розмірі 4705,71 долар США. По договору №012-07542 -260514 за цей період проведено виплату відсотків на загальну суму 81,18 доларів, суму депозиту повернуто 21.01.2015 року у розмірі 1298,77 доларів США.

Також, з виписки по угоді №008-07542-230514 вбачається, що 21.01.2015 року проведено сплату нарахованих відсотків у розмірі 294,29 доларів США у зв»язку з достроковим розірванням угоди та проведено повернення депозиту у розмірі 4705,71 доларів США.

Згідно виписки по угоді №012-07542 -260514, 21.01.2015 року проведено перерахування нарахованих відсотків у розмірі 81,23 доларів США у зв»язку з достроковим розірванням угоди та проведено повернення депозиту у розмірі 1298,77 доларів США.

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Суд першої інстанції обґрунтовано визначився , що сума виплат проведена відповідачем правильно, оскільки, відповідно до п.1.11 договорів банківського вкладу, різницю між раніше виплаченими процентами і фактично належними до виплати при поверненні Вкладу з врахуванням умов, що встановлені цим пунктом Договору, Вкладник доручає Банку утримати з суми вкладу, тому позовні вимоги про стягнення 11% річних за період з дати укладення договору по 02.03.2015 року не підлягають задоволенню.

Також правомірно ,районним судом зроблені висновки ,що саме з 21 січня 2015 року (день перерахування банком депозитного вкладу та процентів на вклад на поточний рахунок вкладника) між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору банківського рахунка.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Тому, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з банку на користь вкладника процентів на вклад, які були передбачені договором банківського вкладу, за період з 21.01.2015 року до дня фактичного повернення банком вкладу.

Саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-36цс15.

Окрім цього на підставі Постанови Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» з 03 березня по 02 червня 2015 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №181 від 02.10.2015 року розпочата процедура ліквідації АТ «Дельта Банк» з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно зі ст. 26 вказаного Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Тобто, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 3-217гс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

За матеріалами справи 11 червня 2015 року позивачу було виплачено 172356,04 грн. по рахунку №8711 та 21,00 грн. по рахунку №9749, всього 172377,04 г рн.

Суд першої інстанції ,розглянувши справу вірно дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 15068,14 грн. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантовану суму відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також 6656,45 грн. як інші кредиторські вимоги.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає,що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.307.308,317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2016 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: