УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва заяву ОСОБА_2 про визнання фальшивим доказу,

в с т а н о в и в:

позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № KIL0GA00000101 від 26 липня 2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 50 000,00 Доларів США, на строк до 25 липня 2017 року. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 31 липня 2015 року становить - 78 970,28 доларів США, що складає із заборгованості за кредитом у розмірі 32005,52 доларів США, заборгованості по процентам за користуванням кредитом у розмірі 21 599,22 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 3095,82 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором у розмірі 18 498,21 Доларів США, фіксованої частини штрафу у розмірі 11,57 Доларів США, процентної складової штрафу у розмірі 3759,94 Доларів США. Просить стягнути з відповідача заборгованість станом на 31 липня 2015 року у розмірі 78 970,28 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31 липня 2015 року становить 1 706 547,69 грн., та витрати по сплаті судового збору.

25 лютого 2016 року ухвалою суду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання кредитного договору недійсним прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Під час розгляду справи судом оглянуто оригінал кредитного договору.

До суду надійшла заява відповідача про визнання фальшивим розрахунку заборгованості за кредитним договором № KIL0GA00000101 від 26 липня 2007 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Приватбанк» та ОСОБА_2 станом на 08 серпня 2013 року, а також копії заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечувала проти визнання фальшивим доказом зазначених документів.

Згідно ч.2 ст.185 ЦПК України у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду особою, яка бере участь у справі, для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Відповідно до положень ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58 ЦПК України закріплено правило про належність доказів,а саме, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Підставою для визнання розрахунку заборгованості за кредитним договором № KIL0GA00000101 від 26 липня 2007 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Приватбанк» та ОСОБА_2 станом на 08 серпня 2013 року фальшивим відповідач зазначає про відсутність оригіналів первинних бухгалтерських документів, які передбачені законодавством.

Представник відповідача вважає, що додатковою підставою для визнання фальшивим доказом є інформація щодо невідповідності внесених коштів на погашення заборгованості за кредитом та зарахованих, що міститься у виписці про рух коштів по кредитному договору.

Відповідно до п.28 постанови № 2 від 12 червня 2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції " у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду особою, яка бере участь у справі, для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Представник позивача заперечувала проти фальшивості зазначеного доказу. В письмових заперечення зазначено, що розрахунок заборгованості не є доказом щодо надання кредиту, нарахувань чи погашень за кредитом, не показує руху коштів по рахунках кредиту, а лише відображає реальний стан виконання фінансової частини кредитного договору.

У зв»язку з відсутністю з боку представника позивача заяви про виключення із числа доказів відповідач має згідно із загальними правилами доказування (стаття 60 ЦПК України) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 59 ЦПК України передбачено правило про допустимість доказів, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У разі необхідності за клопотанням особи, яка зробила заяву про фальшивість, суд відповідно до правил частини четвертої статті 10 ЦПК України сприяє їй у збиранні цих доказів.

Отже, законодавством передбачено визнання фальшивим лише доказу, а розрахунок заборгованості за кредитним договором № KIL0GA00000101 від 26 липня 2007 року не є доказом щодо надання кредиту, руху коштів по рахунках кредиту, а лише відображує реальний стан виконання фінансової частини кредитного договору.

Підставою для визнання заяви на видачу готівки № 1 від 26 липня 2007 року відповідачем, представником відповідача зазначено, що ним не підписувалася заява про видачу готівки з поточного (банківського) рахунку, а також той факт, що не відкривався в Публічному акціонерному товаристві «Приватбанк» поточний або картковий (банківський) рахунок в іноземній валюті на ім'я відповідача та про розбіжності в інформації щодо надходження та зарахування коштів.

У зв»язку із твердженням відповідача про відсутність його підпису заяви на видачу готівки, довести цю обставину можна лише шляхом проведення експертизи.

У заяві про визнання доказу фальшивим відсутнє клопотання про призначення відповідної експертизи.

Виключити цей доказ із справи неможливо, так як без його перевірки і дослідження вирішити справу по суті неможливо.

Таким чином, заява відповідача про визнання фальшивим доказу не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.185 ч.2, 197, 210 ЦПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання фальшивим доказу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Є.Арапіна