Апеляційний суд Житомирської області
Справа №272/1097/15-ц Головуючий у 1-й інст. Брагін В. І.
Категорія 20 Доповідач Зарицька Г. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про переведення прав покупця та визнання права власності на житловий будинок за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2015 року

встановила:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу жилого будинку по вул. Леніна, 58 в с. Стара Котельня Андрушівського району Житомирської області. В обґрунтування вимог зазначав, що близько двадцяти років проживає у фактичному шлюбі з ОСОБА_3 Кожен із них має дітей від попередніх шлюбів. З метою уникнення в майбутньому суперечок між ними та дітьми, вирішив продати ОСОБА_3 належний йому будинок по вул.Леніна, 58 в с. Стара Котельня Андрушівського району Житомирської області. Підготовкою необхідних документів займалася дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_2 Договір було посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_4 у 2011 році. Він та його дружина вважали, що покупцем по договору є ОСОБА_3 У 2015 році відповідачка, посилаючись на те, що є власником житлового будинку, почала вимагати звільнити будинок. Вважає, що договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений у 2011 році між ним та ОСОБА_2, є недійсним, оскільки у нього було волевиявлення продати будинок ОСОБА_3, яка сплатила обумовлену суму грошових коштів за проданий будинок. Враховуючи зазначене, просив позов задовольнити.

23.09.2015 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив визнати недійсними договори купівлі-продажу житлового будинку №58 по вул. Леніна в с. Стара Котельня Андрушівського району Житомирської області та земельних ділянок площею 0,2500 га та 0,3465 га за вказаною адресою, які укладені 27 грудня 2011 року між ним та ОСОБА_2 Зазначав, що вищевказані договори були укладені ним внаслідок помилки, яка полягає в тому, що всупереч його бажанню та його волі покупцем по договорах була не ОСОБА_3, а ОСОБА_2 Відповідач, знаючи, що гроші за договорами купівлі-продажу сплачені значно раніше її матірю, зобовязалася передати гроші відразу після підписання договору, що не було зроблено, що на думку позивача свідчить про обман з її сторони.

26 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_1 та просила зобов'язати останнього усунути перешкоди в користуванні житловим будинком та земельними ділянками по вул. Леніна, 58 в с. Стара Котельня Андрушівського району Житомирської області шляхом виселення з вказаного будинку. В обґрунтування позову зазначала, що 27.12.2011 р. між нею та ОСОБА_1 укладено договори купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок по вул. Леніна, 58 в с.Стара Котельня Андрушівського району Житомирської області. У вказаному будинку проживають її матір ОСОБА_3 та ОСОБА_1, з якими у неї склались неприязні відносини. Враховуючи зазначене, відповідно до вимог ст. 391 ЦК України просила позов задовольнити.

26 жовтня 2015 року ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача залучено ОСОБА_3

13 листопада 2015 року третя особа ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та просила перевести на неї права покупця у договорі купівлі-продажу жилого будинку №58 по вул.Леніна в с. Стара Котельня Андрушівського району Житомирської області, визнавши за нею право власності на вказаний будинок. В обґрунтування позову зазначала, що договір купівлі-продажу вказаного жилого будинку був фактично укладений між нею та ОСОБА_1, якому вона сплатила 50 000 грн. ОСОБА_2 запропонувала допомогу в укладенні вказаного договору, після чого шляхом обману та помилки ОСОБА_1 стала стороною за договором. Враховуючи зазначене, просила позов задовольнити.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1, зустрічного позову ОСОБА_2 та позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов до ОСОБА_2 ОСОБА_4 посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема зазначає, що суд не дав належної оцінки його поясненням та поясненням ОСОБА_3 та не допитав в якості свідка його сина ОСОБА_5, який безпосередньо отримав 50 000 грн за будинок від ОСОБА_3 Поза увагою суду залишилась та обставина, що на момент укладення договору купівлі-продажу будинку ОСОБА_2 було 24 роки, вона ніде не працювала і грошей на придбання будинку не мала.

В судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_6 заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав їх необґрунтованими.

Третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги визнала та просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.93).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених до суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в цих межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Як видно з матеріалів справи, 27 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку №58 по вул. Леніна в с. Стара Котельня Андрушівського району Житомирської області, за умовами якого ОСОБА_1 зобовязався передати у власність ОСОБА_2 вказаний житловий будинок, а ОСОБА_2 зобовязалася прийняти у власність цей будинок та сплатити за нього 50000 грн. Договір посвідчений приватним нотаріусом Андрушівського районного нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_4 Право власності ОСОБА_2 на обєкт нерухомості зареєстровано у визначеному законом порядку (а.с.10).

27 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також укладено два договори купівлі-продажу земельних ділянок площею 0,2500 га під кадастровим номером :001:001 та площею 0,3465 га під кадастровим номером :01:001:0115, які розташовані по вул.Леніна, 58 в с. Стара Котельня Андрушівського району Житомирської області. Договори посвідчені приватним нотаріусом Андрушівського районного нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_4 Право власності на земельні ділянки зареєстровано за відповідачкою у визначеному законом порядку (а.с.11-12).

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 та з його пояснень в судовому засіданні видно, що він мав намір укласти договори купівлі-продажу належного йому житлового будинку та земельних ділянок, що знаходяться по вул. Леніна, 58 в с. Стара Котельня Андрушівського району Житомирської області за грошову суму, яка обумовлена оспорюваними договорами. Грошові кошти за проданий будинок та земельні ділянки він отримав у повному обсязі.

Наведене свідчить, що форма зовнішнього волевиявлення позивача відповідала його внутрішній волі.

За положеннями ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Доводи позивача про те, що він помилився щодо сторони правочину (покупця) колегія суддів до уваги не бере, оскільки вони спростовуються наступним.

Так, зі змісту оспорюваних правочинів видно, що сторонами по договорах купівлі-продажу нерухомого майна були ОСОБА_1 та ОСОБА_7

Згідно з п.11 договору купівлі-продажу житлового будинку сторони у присутності нотаріуса підтвердили, що в них відсутні обставини, які примусили їх укласти цей договір, договір не носить характеру мнимої або удаваної угоди, від нотаріуса вони отримали всі розяснення стосовно укладеного договору і ніяких зауважень, доповнень до цього договору не мають.

ОСОБА_1 не заперечував, що при укладенні договорів в нотаріальній конторі була присутня саме відповідачка. Вона ж і підписувала ці договори. ОСОБА_3 при цьому присутня не була. Договір був прочитаний їм нотаріусом.

Доводи позивача про те, що він мав домовленість з ОСОБА_3 щодо його проживання в житловому будинку після укладення договору купівлі-продажу, колегія суддів до уваги не бере, оскільки дана обставина не має правового значення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з вимог ст.ст. 655, 203, 215, 229 ЦК України та обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позову.

Та обставина, що грошові кошти за договором купівлі-продажу житлового будинку сплачувала не відповідачка, а ОСОБА_3, про що зазначається в апеляційній скарзі, не свідчить про порушення прав чи інтересів позивача, а тому колегія суддів не може прийняти її до уваги.

ОСОБА_1 передав належне йому нерухоме майно у власність покупцю та отримав обумовлену договорами суму грошей, що повністю узгоджується з вимогами ч.1 ст.655 ЦК України.

Посилання апелянта на те, що на момент укладення спірних договорів йому було 75 років (насправді 72 роки), само по собі не свідчить про недійсність цих договорів.

Рішення суду в частині вимог ОСОБА_3 про переведення прав покупця за спірними договорами та в частині зустрічних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення із житлового будинку, учасниками процесу не оспорюється, а тому його законність і обґрунтованість колегією суддів не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 23 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: