Справа № 367/1469/15-ц Головуючий у І інстанції Саранюк Л. П.
Провадження № 22-ц/780/1796/16 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 26 30.05.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

30 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Березовенко Р.В., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря - Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 червня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з указаним позовом та з урахуванням збільшення розміру позовних вимог просило звернути стягнення предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 29 березня 1999 року, в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 06 травня 2008 року, яка утворилась станом на 10 березня 2015 року у розмірі 44 789,68 доларів США та 40 556 грн. 67 коп., шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства.

В обґрунтування позову ПАТ «УкрСиббанк»послалося на те, що 06 травня 2008 року між акціонерним інноваційним банком «УкрСиббанк», перейменованого в подальшому на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2укладено договір про надання споживчого кредиту № 0,за умовами якого остання отримала кредит у сумі 71 900 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 07 травня 2018 року. У рахунок забезпечення виконання позичальником зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту між ПАТ «УкрСиббанк»та ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідачі передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 та належить їм на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 29 березня 1999 року.У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту утворилась заборгованість, яка станом на 10 березня 2015 року становить 44 789, 68 доларів США та 40 556 грн. 67 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 38 552,76 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 6236,92 доларів США, пеня за прострочення сплати за кредитом у розмірі 24 298 грн. 79 коп., пеня за простроченя спати відсотків у розмірі 16 257 грн. 88 коп.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 червня 2015 року позов ПАТ «Укрсиббанк»задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, яка є власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 29 березня 1999 року, для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту № 0 від 06 травня 2008 року у розмірі 44 789,68 доларів США та 40 556 грн. 67 коп., шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «Укрсиббанк», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не в повному обсязі відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк», суд першої інстанції виходив із того що, позичальник ОСОБА_2 зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту від 06 травня 2008 року належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 10 березня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 44 789,68 доларів США та 40 556 грн. 67 коп. та банк згідно із Законом України «Про іпотеку» і умовами договору іпотеки має право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства.

Проте повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому, ст.39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Згідно зі ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, Законом України «Про іпотеку» і Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» позивачу надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06 травня 2008 року між акціонерним інноваційним банком «УкрСиббанк», перейменованого в подальшому на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2укладено договір про надання споживчого кредиту № 0,за умовами якого остання отримала кредит у сумі 71 900 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 07 травня 2018 року (а.с. 5-12, т.1).

Того ж дня, у рахунок забезпечення виконання позичальником зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту між ПАТ «УкрСиббанк»та ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідачі передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 та належить їм на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 29 березня 1999 року(а.с.13-15, т.1).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту утворилась заборгованість, яка станом на 10 березня 2015 року становить 44 789, 68 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України складає 973 535 грн. 50 коп., та 40 556 грн. 67 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 38 552,76 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України становить 837 971 грн. 61 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 6236,92 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України становить 135 563 грн. 88 коп., пеня за прострочення сплати за кредитом у розмірі 24 298 грн. 79 коп., пеня за прострочення спати відсотків у розмірі 16 257 грн. 88 коп. (а.с.67-75, т.1).

Установивши, що ОСОБА_2 зобов'язання за договором про надання споживчого кредитуналежним чином не виконує, внаслідок утворилась заборгованість у вказаному вище розмірі та банк згідно із Законом України «Про іпотеку» і умовами договору іпотеки має право на звернення стягнення на предмет іпотеки у обраний позивачем спосіб, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_2 коштів за договором про надання споживчого кредиту від 06 травня 2008 року, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до пункту 1.5 договору про надання споживчого кредиту, кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1 у банку для подальшого його використання за цільовим призначенням.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до заяви на видачу готівки від 06 травня 2008 року № 82, 06 травня 2008 року в акціонерному інноваційному банку «УкрСиббанк» ОСОБА_2 було видано з поточного рахунку НОМЕР_1 кошти на суму 46 150 доларів США, що еквівалентно 233 057 грн. 50 коп. (а.с.246, т.1).

Відповідно до заяви на видачу готівки від 07 травня 2008 року № 12, 07 травня 2008 року в акціонерному інноваційному банку «УкрСиббанк» ОСОБА_2 було видано з поточного рахунку НОМЕР_1 кошти на суму 25 750 доларів США, що еквівалентно 130 037 грн. 50 коп. (а.с.246, т.1). Всього ОСОБА_2 виданого грошові кошти у розмірі 71 900 доларів США.

Крім того, з виписки за особовим рахунком НОМЕР_1 видно, що 06 травня 2008 року з поточного рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_2 було видано грошові кошти у розмірі 46 150 доларів США, а 07 травня 2008 року їй видано із вказаного поточного рахунку грошові кошти у розмірі 25 750 доларів США. Також з виписки за особовим рахунок НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_2 в подальшому здійснювала погашення кредиту за договором про надання споживчого кредиту від 06 травня 2008 року (а.с.226-235).

Наведені вище докази у своїй сукупності свідчать про отримання ОСОБА_2 коштів за договором про надання споживчого кредиту від 06 травня 2008 року у розмірі 71900 доларів США, які нею не спростовані.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі та підлягає зміні з таких підстав.

Задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк», суд у порушення вимог ст.ст.213-214 ЦПК України не звернув увагу на роз'яснення, які містяться у п.42 (абз.1) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» про те, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Звертаючись до суду з даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження, ПАТ «УкрСиббанк» просив визначити початкову ціну реалізації предмета іпотеки на підставі оцінки майна здійсненої суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства. При цьому позивачем не було зазначено початкову ціну предмета іпотеки в грошовому вираженні.

Згідно з ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Положеннями ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч.2 ст.43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», слід дійти висновку, що у розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 27 травня 2015 року (справа № 6-61цс15), в постанові від 07 жовтня 2015 року (справа № 6-1935цс15) та в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-1561цс15), яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, посилання позивача в прохальній частині позовної заяви на визначення початкової ціни реалізації предмета іпотеки на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавствасуперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

Суд апеляційної інстанції, сприяючи стороні позивача у здійсненні процесуальних прав у відповідності до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України роз'яснив представнику позивача його право надати суду докази про оцінку предмета іпотеки.

При апеляційному розгляді справипредставник ПАТ «УкрСиббанк» надав апеляційному суду звіт про незалежну оцінку двокімнатної квартири АДРЕСА_1, відповідно до якого станом на 14 квітня 2016 року ринкова вартість спірної квартири, що є предметом іпотеки становить 545 650 грн. Вказаний звіт складений 15 квітня 2016 року товариством з обмеженою відповідальністю з іноземним капіталом «Верітекс» (а.с.107-124, т.2).

Однак, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.213-214 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, наведених вище вимог закону не врахував та не роз`яснив представнику позивача його право надати суду докази про оцінку предмета іпотеки.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду підлягає зміні на підставі ст.309 ЦПК України, у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та порушенням судом норм матеріального права, виклавши його резолютивну частину в новій редакції: у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 06 травня 2008 року,яка утворилася станом на 10 березня 2015 року у розмірі 44 789,68 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ становить 973 535 грн. 50 коп. та 40 556 грн. 67 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 38 552,76 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ становить 837 971 грн. 61 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 6 236,92 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ становить 135 563 грн. 88 коп., пеня за прострочення сплати кредиту у розмірі 24 298 грн. 79 коп., пеня за прострочення сплати відсотків у розмірі 16 257 грн. 88 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку». Встановити початкову ціну реалізації предмета іпотеки у розмірі 545 650 грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

ПАТ «УкрСиббанк» при подачі позову було сплачено судовий збір у сумі 3 654 грн. Оскільки колегія суддів змінює рішення, то понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідачів на його користь в рівних частинах, з кожного окремо.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 червня 2015 рокузмінити, виклавши його резолютивну частину в такій редакції:

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 06 травня 2008 року,яка утворилася станом на 10 березня 2015 року у розмірі 44 789,68 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України становить 973 535 (дев'ятсот сімдесят три тисячі п'ятсот тридцять п'ять) грн. 50 коп. та 40 556 (сорок тисяч п'ятсот п'ятдесят шість) грн. 67 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 38 552,76 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України становить 837 971 грн. 61 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 6 236,92 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України становить 135 563 грн. 88 коп., пеня за прострочення сплати кредиту у розмірі 24 298 грн. 79 коп. та пеня за прострочення сплати відсотків у розмірі 16 257 грн. 88 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку». Встановити початкову ціну реалізації предмета іпотеки у розмірі 545 650 (п'ятсот сорок п'ять тисяч шістсот п'ятдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір з кожного окремо у розмірі по 1 827 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді