Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №0809/5306/12 Головуючий у 1-й інстанції: Федоренко О.І.
Провадження № 22-ц/778/876/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Подліянової Г.С.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення,-

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення, який згодом уточнив.

В обґрунтування позову зазначав, що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2007 року, за ним визнано право власності в порядку спадкування на 31/50 частин домоволодіння, розташованого в м. Запоріжжі по вул. Підпорожня, 2/вул.Ніжинська, 71. Він постійно проживає в м. Архангельськ Російської Федерації, питанням щодо оформлення його права власності на спадщину займалася його мати ОСОБА_5, але відповідач по справі самовільно зайняла спірний будинок, користується та розпоряджається ним на свій розсуд, виконувати рішення суду не бажає. Таким чином перешкоджає йому в реалізації права власності на спадкове майно. На жодні вимоги звільнити спірний будинок не реагує.

Враховуючи вищевикладене просив суд усунути перешкоди в здійсненні ним права власності на 31/50 частину житлового будинку розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Підпорожня, 2 / вул. Ніжинська, 71, шляхом виселення ОСОБА_3 з вказаного житлового будинку.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2015 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди в здійсненні права власності ОСОБА_4 на 31/50 частину житлового будинку розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Підпорожня, 2 / вул. Ніжинська, 71, шляхом виселення з нього ОСОБА_3

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про закриття провадження у справі.

Скаржник ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 будучи своєчасно та належним чином повідомленими паро час і місце розгляду справи, що підтверджується зворотними повідомлення, що приєднані до справи ( а.с. 167, а.с. 169, а.с. 178) до апеляційного суду не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, з клопотанням про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не звернулися.

Згідно вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов"язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов"язки. Крім того, апеляційна скарга не містить доводів щодо дослідження нових доказів у справі. Викладені в ній доводи не можуть бути доповнені на даний час, оскільки це заборонено ст. 300 ЦПК України.

Виходячи з викладеного та у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає її розглядові.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом установлено, що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2007 року за позивачем ОСОБА_4 визнано право власності на 31/50 частин домоволодіння , розташованого в м. Запоріжжі по вул. Підпорожня, 2 вул. Ніжинська, 71 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 Рішення суду набрало законної сили.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_4 зареєстрував право власності на 31/50 частину будинку № 2/71 по вул. Підпорожня, 2 вул. Ніжинська, 71 в м. Запоріжжі, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.06.2007 року.

В позові позивач зазначає, що ОСОБА_3, дружина батька позивача ОСОБА_8, за той час, поки оформлялась спадщина, зайняла будинок та проживає в ньому та зареєстрована за іншою адресою.

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_4 посилався на те, що в нього виникла необхідність розпорядитися та користуватися своєю власністю, проте ОСОБА_3, яка не є членом його сім'ї, але проживає у належному йому жилому приміщенні, перешкоджають у здійсненні його права власності, тому просив усунути перешкоди в користуванні належною йому на праві власності будинку шляхом виселення відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 та за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Оскілки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 вселилася у вищезазначений будинок, як дружина батька позивача ОСОБА_8 в період оформлення спадщини, ОСОБА_3 на підтвердження своїх прав на спірне домоволодіння жодних доказів не надала, на теперішній час відсутні підстави вважати, що спадкові права ОСОБА_3 існуючими та порушеними, вона не є членом сім"ї позивача ОСОБА_4, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідач ОСОБА_3 не має законних підстав на користування спірним будинком у зв"язку з переходом права власності на жилий будинок до позивача.

Факт проживання відповідача у спірному будинку не може бути підставою для відмови в задоволенні позову нового власника - ОСОБА_4 у її виселенні, оскільки таке суперечить приписам ч. 1 ст. ст. 383, ст. 391 ЦК України та порушує право власника на користування та розпорядження своїм майном.

З огляду на зазначене суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову ОСОБА_4

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно зясовані обставини справи, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права при розгляді спору не порушені, застосовані правильно, увалено законне і обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги не є виправданими та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: