ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5293/16-ц
провадження № 2/753/3839/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Кубів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» про стягнення страхового відшкодування, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 серпня 2012 року близько 14 години 12 хвилин на автодорозі Харків-Щербаківка сталася дорожньо - транспортна пригода за участі автомобіля «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «ВАЗ-21099», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого позивач отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, його автомобіль отримав технічні пошкодження. Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 03 вересня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. У зв'язку з тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована ВАТ НАСК "Оранта" 03 вересня 2014 року позивач звернувся на адресу відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Листом від 16 вересня 2014 року йому було відмовлено у здійсненні страхового відшкодування, у зв'язку з неподанням зави про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння ДТП. У зв'язку із викладеним позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути з ВАТ НАСК "Оранта" страхове відшкодування в сумі 43 794 грн. 71 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2015 року позов задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 27 січня 2016 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, пояснивши, що строк подання заяви про страхове відшкодування слід обраховувати з дня настання ДТП, а саме з 03.08.2012 року, проте такий строк у позивача сплив 03.08.2015 року, оскільки пп. 37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко вказує на право позивача подати будь-яку заяву про страхове відшкодування впродовж 3 років, оскільки позивачу було заподіяно шкоду здоров'ю. Тобто, якщо б ОСОБА_2 було завдано майнову шкоду у зв'язку з пошкодженням лише його транспортного засобу, в такому випадку законодавець встановив строк подання заяви страховику впродовж одного року з дня ДТП. Але якщо потерпілому внаслідок ДТП було завдано ще й шкоди здоров'ю, то в такому випадку будь-яку заяву про страхове відшкодування (чи то по майну, чи то по здоров'ю) потерпілий має право подати впродовж трьох років.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд відмовити, посилаючись на пропуск річного терміну звернення ОСОБА_2 із заявою про відшкодування на підставі ст.ст.37.1, 37.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Третя особа в судове засідання не з'явилась, причини неявки в судове засідання не відомі.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 02 серпня 2012 року близько 14 години 12 хвилин на автодорозі Харків-Щербаківка сталася дорожньо - транспортна пригода за участі автомобіля «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «ВАЗ-21099», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого позивач отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, його автомобіль отримав технічні пошкодження.

Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 03 вересня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на час ДТП була застрахована ВАТ НАСК "Оранта", що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АВ № 0700730, який був чинним на момент скоєння ДТП.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Позивач 22 вересня 2012 року звернувся до відповідача з повідомленням про ДТП, а 03 вересня 2014 року із заявою про виплату страхового відшкодування.

16 березня 2014 року відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль у зв'язку із пропуском річного терміну звернення ОСОБА_2 із заявою про відшкодування на підставі ст.ст.37.1, 37.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З матеріалів справи вбачається, що відповідач на підставі вироку Дергачівського районного суду Харківської області 03 вересня 2014 року виплатив позивачу страхове відшкодування за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Згідно із п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст. 6 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 22.1 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що ДТП мала місце 02 серпня 2012 року, із заявою про сплату страхового відшкодування ОСОБА_2 звернувся до страхової компанії 03 вересня 2014 року.

Згідно з п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Наведена норма визначає підставу для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків.

Аналогічні положення зазначені у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 р. у справі № 910/9494/14.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 991 Цивільного кодексу України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі наявності інших підстав, встановлених законом.

Отже, суд вважає, що відповідач правомірно відмовив страхувальнику у виплаті страхового відшкодування, оскільки його дії узгоджуються з наведеними вище нормами чинного законодавства.

Суд критично ставиться до тверджень представника позивача, що позивач мав право подати будь-яку заяву про страхове відшкодування впродовж 3 років, у зв'язку з тим, що йому було заподіяно шкоду здоров'ю, оскільки він звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль, а положеннями пп.37.1.4 п.37.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що підставою для відмови у страховій виплаті є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого.

Посилання позивача про те, що заява на виплату страхового відшкодування була ним подана ним лише 03 вересня 2014 року з поважних причин, зокрема по тій причині, що у нього був відсутній вирок суду, суд відхиляє, оскільки дана обставина не є умовою, з якою пов'язується перебіг однорічного строку для подачі заяви на виплату відшкодування, а також не є відкладальною умовою договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для виплати страхового відшкодування. Таке твердження представника позивача суперечить нормам ст. 37 вказаного Закону, яка чітко визначає початок річного строку - з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Цей строк є присічним і поновленню не підлягає.

Крім того, повідомлення про настання ДТП, на яке вказував позивач, як на завчасну заяву про сплату страхового відшкодування, не може бути належним способом на звернення за виплатою такого відшкодування.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що відповідач правомірно відмовив страхувальнику у виплаті страхового відшкодування, а тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами вирішити в за правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.2, 6, 22, 35, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 10, 60, 61, 88, 169, 208, 209, 212, 218 Цивільного процесуального кодексу Украйни, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА