Справа № 140/2814/15-ц Провадження № 22-ц/772/2629/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 39 Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Луценка В.В.,

суддів Денишенко Т.О., Берегового О.Ю.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Немирівського району Вінницької області про продовження додаткового строку для прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 17 грудня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 сільської ради Немирівського району Вінницької області про продовження строку для прийняття спадщини, зазначивши в заяві, що 12.05.1992 року помер її батько ОСОБА_5, а 20.02.1997 року померла її бабуся ОСОБА_6, яка постійно проживала і була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після ОСОБА_6 відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміщеної на території ОСОБА_3 сільської ради та земельної ділянки для обслуговування селянського господарства, розташованої в с. Ковалівка, Немирівського району, Вінницької області.

В позовній заяві ОСОБА_2 зазначає, що вона являється спадкоємцем першої черги за законом, так як її батько ОСОБА_5 помер раніше своєї матері.

Спадкоємцями за законом на майно спадкодавця ОСОБА_6 є також ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

В даний час позивач звернулась в нотаріальну контору маючи намір оформити правовстановлюючі документи на спадкове майно, але отримала відмову, оскільки з набранням чинності нового Цивільного кодексу України обовязковою умовою, яка свідчить про прийняття спадщини є подання в нотаріальну контору відповідної заяви.

Передбачений законом шестимісячний термін вона пропустила з поважних причин, через свою юридичну необізнаність про зміни у законодавстві. Тому вимушена звернутись в суд з позовом про продовження строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 17.12.2015 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що мешкає за адресою: вул. Садова, 18, с. Ковалівка, Немирівського району, Вінницької області додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальних органів терміном 3 місяці, тобто до 17.03.2016 року, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6, померлої 20.02.1997 року в с. Ковалівка, Немирівського району, Вінницької області і розташована на території ОСОБА_3 сільської ради, Немирівського району, Вінницької області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення і заперечення сторін, які зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.213 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та доказами на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовільнити або в позові відмовити.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам цивільно-процесуального законодавства не відповідає.

Так, матеріалами справи встановлено, що 12.05.1992 року помер батько позивача-Коваленко М.Т., а 20.02.1997 року померла бабуся позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6, яка постійно проживала і була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки (паю), сертифікат серії ВН №0436787, площею 1.85 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території ОСОБА_3 сільської ради Немирівського району та земельної ділянки для обслуговування селянського господарства, розташованої в с. Ковалівка, вул. Садова, 16, Немирівського району, Вінницької області, площею 0,18 га, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії II-ВН №020149 від 27.12.1999 року, виданий на прізвище спадкодавця ОСОБА_6

На день смерті ОСОБА_6 проживала в житловому будинку з господарськими будівлями по вул. Садовій, 16. в с. Ковалівка, Немирівського району, Вінницької області.

Згідно договору дарування від 24.11.1995 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_4 житловий будинок, що знаходиться в с. Ковалівка по вул. Садовій, 16, Немирівського району, Вінницької області, який розташований на присадибній земельній ділянці присадибних земель ОСОБА_3 сільської ради. Даний договір посвідчений державним нотаріусом Немирівської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 (а.с.39-40).

Відповідно до довідки №1261 від 23.06.2016 року після смерті ОСОБА_6 20.02.1997 року онука ОСОБА_4 користується майном померлої (а.с.38).

Згідно довідки Управління ДФС у Вінницькій області №513 від 17.02.2016 року, станом на 17.02.2016 року за ОСОБА_4 рахується земельна ділянка, розміром 0,18 га, розташована на території ОСОБА_3 сільської ради. Станом на 17.02.2016 року заборгованості по земельному податку відсутня (а.с.42).

У своєму узагальненні Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року (набуття чинності нового ЦК України).

Вирішуючи справу суд першої інстанції не дотримався вимог закону щодо повного та всебічного зясування всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, не визначив кола спадкоємців, які прийняли спадщину, не зясував, яке законодавство підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини, враховуючи, що спадщина відкрилась до введення в дію Цивільного кодексу України 2004 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Немирівського району Вінницької області про продовження строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, суд вийшов за межі заявлених позивачем вимог, і керуючись ч.3 ст.1272 ЦК України визначив ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Окрім цього суд у своєму рішенні зазначив, що позивач з поважних причин пропустив строк для прийняття спадщини у звязку з необізнаністю із змінами до чинного цивільного законодавства.

З таким висновком суду безперечно погодитись не можна з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.549 УРСР (в редакції 1963 року), чинного на той час, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Як встановлено обставинами та матеріалами справи після смерті ОСОБА_6 в 1997 році спадщину фактично прийняла її онука ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_6 в будинку №16 по вул. Садовій, в с. Ковалівка, Немирівського району, Вінницької області, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном - у спосіб, передбачений п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що діяло на час відкриття спадщини та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Мінюсту України від 18.06.1994 року №18/5.

Дані обставини повністю підтверджуються довідками №1260, 1261 від 23.06.2016 року ОСОБА_3 сільської ради Немирівського району Вінницької області та договором дарування житлового будинку №16 по вул. Садовій в с. Ковалівка від 24.11.1995 року.

Згідно з п.113 зазначеної вище Інструкції доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на імя спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Стаття 560 ЦК УРСР передбачала, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину (на відміну від вимог ст.1297 ЦК України у новій редакції, який передбачає обовязок отримання свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно).

Відповідно до п.109 Інструкції свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_2 в 2015 році звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 в 1997 році. Однак їй було відмовлено в оформлені спадщини у звязку з пропуском строку для прийняття спадщини.

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 сільської ради Немирівського району Вінницької області про продовження строку для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті 20.02.1997 року ОСОБА_6

Всупереч вимог чинного цивільного законодавства та ч.ч.1,6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року) суд першої інстанції при ухваленні рішення до правовідносин, які виникли до 01 січня 2004 року, застосував норми ЦК України, не перевіривши факт прийняття ОСОБА_4 спадщини та не притягнув її до участі у справі, задовольнивши позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, який предявлений до неналежного відповідача ОСОБА_3 сільської ради Немирівського району Вінницької області.

Відповідно до розяснень п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» правовідносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Звернуто увагу судів на те, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч.1 ст.555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. При цьому ЦК УРСР не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави.

Таким чином, відповідно до п. п.1, 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2004 року), правила книги шостої ЦК України можуть бути застосовані лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і не була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України в редакції 2004 року.

У тому разі, якщо спадкоємці не здійснили дій, що свідчать про прийняття ними спадщини (ст.549 ЦК УРСР) вони можуть звернутись в суд з позовом про продовження їм строку для прийняття спадщини (ст.550 ЦК УРСР).

В розясненнях п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.2 ст.1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які б могли дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Натомість, суд першої інстанції всупереч вимог чинного цивільного та цивільно-процесуального законодавства при розгляді справи вийшов за межі заявлених ОСОБА_2 позовних вимог, визначивши їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6

Незважаючи на наявність у справі інших спадкоємців за законом, які не усувались та не відмовлялись від прийняття спадщини, що відкрилась після смерті спадкодавця ОСОБА_6, позов про продовження строку для прийняття спадщини ОСОБА_2 заявлено до неналежного відповідача - ОСОБА_3 сільської ради.

У разі предявлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, змінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст.33 ЦПК України).

Оскільки позивач ОСОБА_2 не заявляла клопотання про заміну неналежного відповідача, суд першої інстанції у такому випадку повинен був відмовити у задоволенні позову.

Не можна також погодитись з висновком суду першої інстанції щодо поважності причини неподання позивачем ОСОБА_2 до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, внаслідок юридичної необізнаності щодо змін чинного цивільного законодавства, яке регулює порядок та строки прийняття спадщини.

Такий висновок суду суперечать розясненням п.24 зазначеної вище Постанови в якому зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Більш детально розяснення вимог закону у цій частині викладено в Узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику справ про спадкування» в якому зазначено, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сімєю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин рішення суду в силі залишатись не може і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Розподіл судових витрат між сторонами у справі провести у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовільнити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 17 грудня 2015 рокускасувати.

Ухвалити нове рішення у справі, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Немирівського району Вінницької області про продовження строку для прийняття спадщини, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 2080 гривень витрат на правову допомогу та 556 гривень 46 копійок витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набуває законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ ОСОБА_11

Судді: _______ Денишенко Т.О.

_______ ОСОБА_12