АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1653/16 Справа № 203/3306/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Маймур Ф. Ф. Доповідач - Калиновський А.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Гайдук В.І., Єлізаренко І.А.

При секретарі - Гулієву М.І.о

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ТОВ "Євролізинг Україна" про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Визнано договір фінансового лізингу № 001869 укладений 15.05.2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Євролізинг Україна» - недійсним.

Стягнуто з ТОВ «Євролізинг Україна» на користь ОСОБА_2 у рахунок повернення коштів сплачених за договором фінансового лізингу № 001869 від 15.05.2015 року - 23 125,05 грн. та у рахунок відшкодування моральної шкоди - 500 грн., а разом 23 625,05 грн.

Стягнуто з ТОВ «Євролізинг Україна» на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Євролізинг Україна» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.05.2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Євролізинг Україна» був укладений договір фінансового лізингу № 001872 за умовами п. 1.1 якого предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб зазначений у даній статті та у Специфікації (Додаток № 2 Договору), а саме: Peugeot 107 у комплектації ACCTSS. Умовами договору також передбачено, що вартість предмета лізингу встановлена у розмірі 8 522, 22 євро, що складає відповідно до курсу НБУ на момент підписання договору 230 100.00 гри.; авансовий платіж 50% сума виплат 4 261,11 євро, що складає відповідно до курсу НБУ на момент підписання договору 115 050 грн., щомісячний платіж 355,09 євро, що складає відповідно до курсу НБУ на момент підписання Договору 9 587, 43 грн.; адміністративний платіж (10%) 852,22 євро, що складає відповідно до курсу НБУ на момент підписання договору 23 010,00 грн.; комісія за передачу (3%) - 255, 67 євро, що складає відповідно до курсу НБУ на момент підписання договору 6 903,09 грн., що підтверджується копією договору та додатків до нього (а.с.24-39).

15.05.2015 року позивач сплатив відповідачу грошові кошти у сумі 23 010,00 грн. як «Авансовий платіж за договором № 001869 за автомобіль Peugeot 107», при цьому за банківські послуги позивач сплатив банку 115,05 грн., що підтверджується копіями квитанцій (а.с.40-42).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд правильно виходив з того, що в договорі фінансового лізингу укладеному між позивачем та відповідачем від 15.05.2015 року обмежені права позивача, як споживача, передбачені ЗУ «Про захист прав споживача», ЗУ «Про фінансовий лізинг» та ЦК України, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, його положення в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача, і є несправедливими, а тому є підстави відповідно до вимог ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визнати договір недійсним в цілому та повернення позивачу сплачених коштів, відповідно до ст. 216 ЦК України, а також з того, що споживачі мають право на відшкодування шкоди, завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Євролізинг Україна» про те, що під час ухвалення рішення, суд передчасно дійшов висновку щодо невідповідності укладеного договору фінансового лізингу нормам ЗУ "Про захист прав споживачів" не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.6 ЗУ «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону України «Про фінансовий лізинг», ч.1 ст.807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживча річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Зазначений в п.1.1 договору фінансового лізингу як предмет договору № 001872 від 15.05.2015 року не може вважатися предметом договору лізингу, оскільки не визначений індивідуальними ознаками: що собою являє і чи є це транспортним засобом, його виробник, модель, комплектацію, рік випуску, колір тощо.

Крім того, згідно п.1.4 Договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо.

За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. Проте, в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Згідно ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, то пункт 1.4 Договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, і водночас це обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках.

Несправедливими також є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; визнання ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору, надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається.

Згідно п. 5.4 Договору, лізингодавець звільняється від відповідальності стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця як власника предмета лізингу щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що пов'язано з володінням, експлуатацією, транспортуванням та ін. предмета лізингу.

Але на підставі п. 7.3 Договору, страхування предмета лізингу, здійснюється за рахунок споживача але на користь лізингодавця.

Пунктом 10.15 Договору встановлено, що у разі зміни розміру лізингових платежів, сторони укладають відповідну додаткову угоду до основного договору та підписують акт коригування вартості предмета лізингу. При цьому, передбачено, що у разі відмови споживача від підписання такої додаткової угоди, лізингодавець має право розірвати договір в одностороннбому порядг, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем лізингові платежі поверенню не підлягають.

Таким чином, позивачу як споживачу фактично не надається можливість відмовитися від зміни (збільшення) розміру лізингових платежів відповідачем в процесі виконання договору, а за таку відмову встановлена відповідальність у вигляді розірвання договору відповідачем і неповернення вже сплачених платежів.

До істотних умов договору лізингу ЗУ «Про фінансовий лізинг» відносить умову про лізингові платежі, які, згідно ч. 2 ст. 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг» можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Перелік лізингових платежів є вичерпним.

Розділом 12 Договору встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем.

Так, пунктами 12.4-12.13 Договору стосовно лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу. Споживач же позбавлений можливості захистити свої права та інтереси у випадку порушення відповідачем умов договору.

Отже, положення розділу 12 Договору є несправедливими, оскільки встановлюють жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усувають відповідальність відповідача, не надають право споживачу вимагати дострокового розірвання договору, передбачають покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору, і надають відповідачу право не повертати суму комісії за організацію договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем.

Крім того, як видно з матеріалів справи та не заперечувалось відповідачем в суді апеляційної інстанції, він не має ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що суперечить ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ( ст.ст. 4,34) та відповідно до ст. 227 ЦК України, може бути підставою для визнання правочину юридичної особи недійсним.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не можуть бути прийняті до уваги, так як зводяться до тлумачення норм діючого законодавства, переоцінки наданих доказів та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" відхилити.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: