Справа № 126/3855/15-ц Провадження № 22-ц/772/737/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 23Доповідач Жданкін В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Жданкіна В.В.

Суддів: Ковальчука О. В., Пащенко Л.В.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 14 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Еліта» про визнання договору оренди землі недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Еліта» про визнання договору оренди землі недійсним. Позов мотивувала тим, що у неї на праві приватної власності перебуває земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 4.0850 га., яка розташована на території Війтівської сільської ради Бершадського району, вартістю 96872 грн. Нещодавно вона дізналась, що існує договір оренди вказаної земельної ділянки від 29.05.2008 року. Однак, вона особисто не підписувала вказаний договір оренди та нікого не уповноважувала на такі дії. Вказане підтверджується висновком експерта № 237 від 28.09.2015 року відповідно до якого підпис, який міститься у договорі оренди від 29 травня 2008 року на ім'я ОСОБА_3, на останньому аркуші, в стовпчику «Орендодавець», в графі «Підписи сторін» виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою. А тому, на підставі ст. 215 ЦК України, просить визнати договір оренди земельної ділянки недійсним та повернути земельну ділянку.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 14 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати як незаконне, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 являється власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4.0850 га., яка розташована на території Війтівської сільської ради Бершадського району, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 420402 від 20.05.2008 року.

29 травня 2008 року між ПСП «Еліта» та ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 4.0850 га., яка розташована на території Війтівської сільської ради Бершадського району, строком на 10 років.

Позивачка заперечувала, що підписувала цей договір оренди.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Положеннями ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до п. 12 Пленуму Верховного суду України порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом.

Чинним законодавством не передбачено прямої вказівки на обовязковість визнання договору оренди земельної ділянки недійсним з підстав недотримання його форми укладення.

Встановлено, що відповідачем у 2008 році на загальних зборах потенційних орендодавців було оголошено про намір укласти договори оренди землі та орендувати земельні ділянки, які належні орендодавцям. Бажаючі укласти такі договори передавали державні акти на право власності на землю відповідачеві та підписували договори оренди.

Позивачем підтверджено факт перебування на таких зборах. Також, позивачем підтверджено факт добровільної передачі документів на право власності на земельну ділянку відповідачеві, що свідчить про наміри укласти договір оренди та передати земельну ділянку відповідачеві. Однак, стверджує, що підпис на договорі вона не ставила, тобто не надавала згоди на оренду землі.

Те, що позивач не підписувала договір оренди землі від 29.05.2008 року підтверджується висновком почеркознавчої експертизи № 237 від 28.09.2015 року.

Разом з тим, судом встановлено, та не оспорюється самими сторонами, що упродовж 2008-2015 років орендар (відповідач) вчасно сплачував орендодавцю (позивачу) орендну плату, а та в свою чергу отримувала орендну плату від орендаря та не мала будь-яких заперечень.

В судовому засіданні позивач підтвердила той факт, що вона достовірно знала хто використовує її земельну ділянку, вчасно отримувала орендну плату, однак має претензії щодо якості продукції яка видавалась в якості орендної плати та її кількості. Стверджує, що інші орендарі видають орендну плату в більшому розмірі та кращої якості. А тому вона вирішила припинити стосунки оренди з ПСП «Еліта».

З таких дій позивача можна зробити висновок, що вона погоджувалась на умови на підставі яких відповідач користувався належною їй земельною ділянкою. І між ними фактично був укладений договір оренди земельної ділянки оскільки сторонами виконувались всі істотні умови договору та не оспорювався факт законності використання земельної ділянки упродовж 2008-2014 років.

А тому, суд правильно розцінив намагання позивача припинити стосунки оренди та визнати договір оренди землі недійсним з підстав того, що вона не підписувала договір оренди землі формальним приводом, тоді коли дійсною причиною є невдоволення позивача розміром орендної плати.

У постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-94 цс 13, викладено правову позицію, предметом якої був спір про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв'язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту

такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Суд дійшов правильного висновку, що позивач, у даному випадку, посилається саме на формальне порушення закону при укладенні договору оренди землі, а відтак підставно відмовив у задоволенні позову.

Висновок суду щодо строку позовної давності, правильний.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду є законним і обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 14 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та з цього ж моменту може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: