АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 листопада 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Борисової О.В.

ГаращенкаД.Р.

секретар Куркіна І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 19 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 19 серпня 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ КБ "ПриватБанк", треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки.

Судом визнано недійсним кредитний договір №K2H0GK00260407 від 10 квітня 2006 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ "КБ "ПриватБанк"; визнано недійсним договір іпотеки від 10 квітня 2006 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ "КБ "ПриватБанк", посвідчений ПН КМНО Гамаль І.М., за реєстровим номером № 516.

Суд вирішив питання розподілу судових витрат між сторонами.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ "КБ "ПриватБанк" через свого представника Сокуренко Н.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.88-94).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: представника відповідача, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, сторону позивача, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

При ухваленні рішення про задоволення позову суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

При укладенні оспорюваного кредитного договору відповідач в порушення чинного законодавства не провів переддоговірної роботи з позичальником. Споживача не було повідомлено про сукупну вартість кредиту. Обумовленого у договорі (п. 1.1. кредитного договору) графіку погашення кредиту, який повинен бити Додатком №1 до кредитного договору, позичальник так і не отримав. Таким чином банк приховав важливу інформацію про умови кредитування.

У зв'язку з цим ОСОБА_3 був позбавлений можливості реально оцінити суму переплати по кредиту та доцільність його отримання, що призвело до порушення прав позичальника як споживача фінансових послуг, його обману та зайвих витрат.

В порушення пунктів 1, 2, 5, 6 абзацу третього ч.4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" оспорюваний кредитний договір не містить відомостей ані про сукупну вартість кредиту, ані про річну відсоткову ставку за кредитом.

За таких обставин районний суд прийшов до висновку, що банк свідомо ввів споживача в оману щодо істотної умови договору - його ціни та відсоткової ставки. Мотивом обману у даному випадку районний суд визначив отримання кредитором прихованого додаткового прибутку у вигляді завищеної процентної ставки. Факт приховування важливої інформації перед підписанням договору та невідповідність встановленим між сторонами у договорі умовам до фактично встановлених з метою отримання прихованого прибутку і є умислом в діях відповідача.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що ці висновки районного суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Однак, висновок районного суду про наявність правових підстав для визнання недійсними кредитного договору та забезпечувального кредитний іпотечного договору не відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Судом у контексті обставин даної справи невірно застосовано до спірних правовідносин положення глави 19 ЦК України, якими урегульовано позовну давність.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відхиляючи заяву відповідача про застосування позовної давності у спорі районний суд виходив з того, що строк дії договору сторонами визначено до 9 квітня 2021 року, а позовні вимоги про визнання його недійсним пред'явлені до ПАТ "КБ "ПриватБанк" 2 листопада 2015 року, тому підстав для застосування позовної давності у даному спорі немає.

Такий висновок районного суду є невірним, оскільки районний суд помилково ототожнив строк дії договору із моментом його укладення, а при вирішенні питання недійсності правочину перевірці підлягають обставини, які існували саме в момент його вчинення.

У даному випадку моментом вчинення оспорюваних договорів є 10 квітня 2006 року.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України № 6-152цс14 від 29.10.2014, для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

У даному конкретному випадку зі змісту п. 1.1 підписаного ОСОБА_3 10 квітня 2006 року кредитного договору №K2H0GK00260407 убачається, що погашення кредиту відбувається в строки відповідно до Графіку погашення кредиту (Додаток №1) (т.1, а.с.6).

Положень про те, що Графік погашення кредиту (Додаток №1) складається та окремо узгоджується сторонами у визначений чи/або невизначений строк після підписання кредитного договору, цей договір не містить.

Під час апеляційного розгляду сторони підтвердили ту обставину, що при підписанні кредитного договору Графік погашення кредиту (Додаток №1) не складався, сторонами не підписувався та позичальнику не надавався.

За таких обставин при уважному ознайомленні із текстом кредитного договору в момент та безпосередньо після його укладення ОСОБА_3 мав об'єктивну можливість знати про обставини порушення його прав, зокрема, шляхом ненадання йому Графіку погашення кредиту (Додаток №1), що призвело до введення його в оману щодо таких істотних умов договору, як ціна та відсоткова ставка.

Однак, діючи на власний розсуд, позивач не скористався цією об'єктивною можливістю та виконував умови договору, з позовом про визнання кредитного договору недійсним звернувся майже через десять років після його укладення.

Ураховуючи наведене, подана ПАТ "КБ "ПриватБанк" заява про застосування позовної давності у спорі є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Указані обставини, ураховуючи положення ст. 309 ЦПК України, дають суду апеляційної інстанції підстави для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову за спливом позовної давності.

Керуючись ст.303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 19 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: О.В. Борисова

Д.Р.Гаращенко