Справа № 128/4452/15-ц Провадження № 22-ц/772/2099/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Жданкіна В.В., Марчук В.С.

при секретарі Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12 травня 2016 року у цій справі,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 10 липня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір (без номеру), згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач прийняв на себе відповідні зобовязання щодо порядку повернення коштів банку. У звязку з порушенням відповідачем умов вказаного договору в останнього станом на 31 жовтня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 17 099 грн. 68 коп., з яких: 3 040,36 грн. заборгованість за кредитом, 12 768 грн. 86 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. штраф (фіксована частина), 790 грн. 46 коп. штраф (процентна складова). У звязку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача на свою користь вказану вище суму боргу.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 12 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справ та на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 10 липня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, згідно якого позивач надавав відповідачу кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач прийняв на себе зобовязання щодо порядку повернення коштів банку. Укладення даного договору підтверджується заявою на отримання кредитних коштів за підписом відповідача від 10 липня 2006 року, Умовами і правилами надання банківських послуг (а.с.5, 6-11)

Кредитне зобовязання відповідачем належним чином не виконувалося, в зв`язку з чим, відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 31 жовтня 2015 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість, яка становить 17 099 грн. 68 коп., з яких: 3 040 грн. 36 коп. заборгованість за кредитом, 12 768 грн. 86 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. штраф (фіксована частина), 790 грн. 46 коп. штраф (процентна складова) (а.с.3-4).

Суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 256-257, 261, 267, 526, 530, 629, 634, 1049 ЦК України, відмовив у задоволенні вказаного позову у звязку із пропуском позивачем строку позовної давності, мотивуючи такий висновок тим, що 18 грудня 2009 року відповідачем було здійснено останню проплату за вказаним зобовязанням (що не заперечував і представник позивача у суді першої інстанції), а про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду лише 1 грудня 2015 року, при цьому банк жодного разу не повідомляв відповідача про існуючу заборгованість. Згідно Умов і правил надання банківських послуг погашення процентів за користування кредитними коштами повинно відбуватися щомісячно. Тобто, через місяць, у випадку не здійснення проплати процентів за користування кредитними коштами, банк є обізнаний про те, що його права порушені. З 18 грудня 2009 року відповідач проплат по вказаній платіжній картці не проводив, проценти не сплачував, про що банку було відомо, але дана фінансова установа до суду за захистом своїх прав не зверталась.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до того, що позивачем дотримано строк позовної давності, оскільки вказаними Умовами і правилами надання банківських послуг передбачено лонгацію договору, та до того, що суд, навіть і застосувавши строк позовної давності, повинен був стягнути виниклу у відповідача перед банком заборгованість за останні три роки, а в частині неустойки за останній рік. Однак, із такими твердженнями погодитись не можна, оскільки, з огляду на положення ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтями 257-258 ЦК України визначено строки позовної давності. Таким чином, початок строку позовної давності повязано з моментом, коли особі стало відомо, що її права чи інтереси порушено, і з цього моменту вона може звернутись до суду за захистом своїх прав у межах строку визначеного наведеними правовими нормами.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити, рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді :

ОСОБА_3

ОСОБА_4