Справа № 755/9080/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

при секретарі - Томіленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Державна міграційна служба України Головне управління ДМС у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, в якому просять суд визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі Договору міни від 11 червня 2003 року, укладеного між ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1. У квартирі, згідно довідки про склад сім'ї, зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 - відповідач. З моменту укладення договору міни, відповідач в квартирі АДРЕСА_1 не проживає, спільне господарство з відповідачем не ведеться. Особистих речей в квартирі за місцем реєстрації відповідач не має. Відповідач проживає разом з дружиною за адресою: АДРЕСА_2. Також, відповідач протягом всього часу не сплачує за житлово-комунальні послуги, в квартирі не проживає, має інше місце фактичного проживання, угоди про користування квартирою між сторонами ні усної ні письмової немає, особистих речей в квартирі не тримає, виходячи з викладеного відповідач порушує права позивачів як власників, що є підставою для звернення з даним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з викладених у позові підстав. Позивач додатково пояснив, що відповідач не проживає в квартирі приблизно з 1995-1996 років та не сплачує за комунальні послуги. Будь-яких домовленостей з відповідачем немає, його речі в квартирі відсутні. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою, щоб той виписався, відповідач обіцяв, однак обіцянки не дотримався. Позивач ОСОБА_1 із сином є співвласниками квартири, в якій фактично проживають позивачі, дружина та їх другий син.

Представник позивачів у судовому засіданні додатково пояснила, що після укладання договору міни родина позивачів проживає за спірною адресою, відповідач обіцяв виписатися, проте в подальшому пояснював, що не має на це часу. Крім того, відповідач проживає в іншому місці, має у власності житло. На даний час дорожчають комунальні послуги, в родині є дитина - інвалід з дитинства.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити та пояснив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 брати. Між ним була угода, що відповідач буде прописаний в квартирі, а можливо й проживатиме в ній, крім того позивач винен відповідачеві гроші. Зазначив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є письмова угода від 2003 року про умови користування спірною квартирою та можливої компенсації за метри, однак докази укладання такої угоди відсутні. До відповідача ніхто звертався з питанням про зняття з реєстрації. Відповідач сплачує за комунальні послуги. Відповідач не проживає в спірній квартирі 9,5 місяців, забрав речі. До цього відповідач приходив до квартири пів року тому. Відповідач проживає у своєї дружини, брат винен йому кошти, які не віддає. В спірній квартирі проживає брат - позивач, його дружина та діти. В спірній квартирі є носильні речі відповідача. Також відповідач має ключі від спірної квартири. Позивачі не чинять відповідачу перешкод у користуванні квартирою.

Представник третьої Державної міграційної служби України Головне управління ДМС у м. Києві в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст. 150 Житлового кодексу України, власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. Положення цієї статті кореспондуються з вимогами ст. 405 ЦК України, згідно частини першої якої члени сім'ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна .

Згідно з п. 34 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації.

При цьому, право члена сім'ї власника квартири чи інших зареєстрованих в ній за згодою власника осіб, щодо користування квартирою, є похідним від прав власника на це житло.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_3, що підтверджується нотаріально посвідченим договором міни від 11.06.2003 року (а.с.6).

Згідно довідки форми №3, виданої ЖБК «Арсеналець-3» в квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_7 - дружина, ОСОБА_4 - син, ОСОБА_6 - син та ОСОБА_3 - брат (а.с.7).

Як убачається з Актів про відсутність особи за місцем реєстрації від 25.07.2015р. та 24.05.2016р., підписаних мешканцями будинку АДРЕСА_1 підписи яких засвідчені головою ЖБК «Арсеналець-3», ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_4 не проживає, зареєстрований в даній квартирі, але ніякої участі в утримані житла не приймає, особистих речей та (або) речей повсякденного використання, які б належали ОСОБА_3 немає (а.с.12,13).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показала, що проживає в квартирі АДРЕСА_5 та є сусідкою позивачів, знає їх з 2001 року, відповідача особисто не знає, товаришує з дружиною позивача ОСОБА_1 та буває в спірній квартирі кожного місяця. Знає, що у ОСОБА_1 є брат, проте з позивачами та членами їх сім'ї про останнього не говорила, його речей в квартирі немає. В квартирі НОМЕР_1 проживають позивачі, дружина ОСОБА_1 та син.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показав, що він є сином та братом позивачів, відповідач є його дядьком. Свідок проживає в квартирі АДРЕСА_1 з народження. Останній раз свідок бачив відповідача 6-7 років тому назад. Відповідач ніколи в спірній квартирі не проживав, його речей немає. Коли свідку було 7-8 років, відповідач приходив у гості до них додому на святкування дня народження.

У рішенні Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п'ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї») від 03.06.1999 р. у справі №1-8/99 №5-рп/99, зазначено, що щодо поняття «член сім'ї» Конституційний Суд України виходить з об'єктивної відмінності його змісту від галузі законодавства, підкреслюючи при цьому, що навіть міжнародно-правовими актами не встановлено єдиних критеріїв чи поосібного переліку членів сім'ї.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним господарством, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно з ч.2 ст. 64 ЖК Української РСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач не є членом сім'ї позивачів в розумінні діючого законодавства України.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не надано доказів на спростування доказів, наданих стороною позивачів, щодо не проживання відповідача ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_3 протягом строку, що значно перевищує один рік (на дату звернення з позовом до суду), крім того, право відповідача на користування зазначеною квартирою було похідним від права власності попереднього власника на це житло, що є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житлом. Крім того, в судовому засіданні також не встановлено обставин щодо перешкоджання відповідачу в користуванні квартирою.

Таким чином, позов підлягає задоволенню.

При подачі позовної заяви позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн.

На підставі ст. 88 ЦК України, суд присуджує до стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,20 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 317, 319, 321, 346, 382, 383, 391, 405 ЦК України, керуючись ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Державна міграційна служба України Головне управління ДМС у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі через Дніпровський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя