У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - орган опіки і піклування м. Івано-Франківська, про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 5 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 8 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 2008 року вона проживала з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 року в них народився син - ОСОБА_6. Спільне життя з відповідачем не склалося, що призвело до припинення відносин. ОСОБА_5 зі своєю матір'ю - ОСОБА_4, неприязноставляться до неї, налаштовують сина проти неї, а при останній зустрічі відповідачі викрали дитину й утримують у ОСОБА_4 На прохання добровільно повернути дитину відповідачі не реагують.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд відібрати дитину у ОСОБА_4та повернути їй за попереднім місцем проживання та реєстрації, стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 5 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 8 лютого 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Відібрано ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, від ОСОБА_4 та повернуто матері - ОСОБА_3 за місцем попереднього проживання та реєстрації. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судовірішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, застосувавши положення ст. ст. 155, 157, ч. 1 ст. 162, ст. 163 СК України та ст. 29 ЦК України,виходив із того, що ОСОБА_4утримує онука - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, усупереч волі та згоди матері дитини, з якою хлопчик проживав та за місцем проживання якої зареєстрований.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що батько дитини - ОСОБА_5, без згоди матері дитини - ОСОБА_3, змінив місце проживання сина, який мешкає у квартирі, яка належить, у тому числі його матері - ОСОБА_4, яка опікується дитиною.

Проте повністюпогодитись із висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що з 2008 року ОСОБА_3 проживала з ОСОБА_5 у квартиріАДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син - ОСОБА_6. За вказаною адресою зареєстровано місце проживання дитини з 22 травня 2009 року. На даний час ОСОБА_6 проживає за адресою: АДРЕСА_2

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

У ч. 1 ст. 151 СК України зазначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Права батьків щодо виховання дитини розцінюються як засіб виконання ними своїх обов'язків щодо неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Частина 2 вказаної статті передбачає, що батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що дитина мешкає за місцем проживання батька - ОСОБА_5

Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

У порушення зазначених норм матеріального та процесуального права суд неперевірив та не надав належної правової оцінки доводам відповідача ОСОБА_4 про те, що дитина не викрадалась, оскільки з річного віку проживає з батьком. При цьому та обставина, що вона з сином - ОСОБА_5, проживає в одній квартирі, не є підставою для відібрання дитини саме у неї, оскільки дитина проживає не з нею, а зі своїм батьком і виконати рішення суду буде неможливо.

Крім того, ОСОБА_4 зазначала, що вІвано-Франківському міському суді Івано-Франківської області розглядається спір між батьками дитини про визначення місця проживання дитини.

Також апеляційний суд не надав правової оцінки висновкам психологічного обстеження дитини, в яких зазначено про прив'язаність ОСОБА_6 до батька, його авторитетність та значимість для хлопчика, а також, що на малюнках дитини біологічна мати відсутня й не з'ясував чи проживання ОСОБА_6 з матір'ю не створюватиме небезпеку для його життя та здоров'я.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України апеляційний суд належним чином доводів відповідачів не перевірив;зазначені положення закону та доводи апеляційної скарги не врахував; усіх фактичних обставин для правильного вирішення справи не встановив та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Установлення таких фактичних обставин справи має важливе значення для правильного її вирішення.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судове рішення не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнитичастково.

Ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 8 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А. Черненко

С.П.Штелик