Справа № 461/9522/15 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/783/1098/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судового засідання: Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 до ПАТ «ВІЕС БАНК» на рішення Галицького районного суду м.Львова від 4 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ВІЕС БАНК» про визнання недійсним кредитного договору,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2. Просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким визнати недійсним кредитний договір та додаткові угоди до такого.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначає про те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, порушує її права споживача, оскільки кредит надавався на споживчі потреби. При вирішенні справи судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки доказам того, що Кредитний договір не ґрунтується на засадах добросовісності, розумності та справедливості, суперечить чинному законодавству, укладений з порушенням прав Позивача як споживача фінансових послуг.

Суд першої інстанції не звернув уваги на допущені порушення порядку видачі та оформлення Кредитного договору банком згідно з умовами ЗУ «Про захист прав споживачів», на те, що згідно Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банки зобов'язані забезпечувати виконання цих Правил як під час укладення кредитних договорів зі споживачами, так і у разі усних чи письмових звернень споживачів. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію.

Відповідач в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, ані перед, ані під час укладення Кредитного договору, не поінформував Позивача в письмовій формі про наявні форми кредитування з описом відмінностей між ними, застережень щодо можливих змін валютного курсу, комісії за розрахункове обслуговування. В момент укладення договору сторони не досягли взаємної згоди стосовно усіх істотних умов договору, що призвело до придбання нею як споживачем, непотрібних для неї банківських послуг.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3,який апеляційну скаргу заперечив, у відсутності сторони позивача, яка повідомлена про розгляд справи, однак до суду не з`явилась, поважних причин неявки не підтвердила, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.09.2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Фольксбанк», правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ «ВіЕс Банк», було укладено кредитний договір № КГ52430, згідно якого ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 139 000,00 доларів США строком до 22.09.2023р., із сплатою за користування кредитом 13% річних /а.с.7-13/. 20.03.2009 року та 27.05.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ВіЕс Банк» було укладено додаткові угоди до вказаного кредитного договору /а.с.17, 18-25/. Кредит надавався відповідно до п.1.3 додаткової угоди №1 від 27.05.2014 року на спожичі потреби.

Пунктами 10.5, 10.6 вказаного кредитного договору передбаченого, що підписанням даного кредитного договору позичальник підтверджує, зокрема, що перед укладенням кредитного договору банк повідомив позичальника у письмовій формі про умови кредитування у банку; у разі отримання кредиту в іноземній валюті позичальник повідомлений про те, що валютні ризики і час виконання зобовязань за кредитним договором несе позичальник, інформація щодо методики визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюті зобовязань під час погашення заборгованості за кредитом та процентами надана позичальнику.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив про те, що перед укладенням кредитного договору, а саме 16.09.2008 року, банк повідомив ОСОБА_2 у письмовому вигляді про умови та орієнтовану сукупну вартість кредиту /а.с.51-54/, остання була належно ознайомлена зі всіма істотними умовами договору, погодилась на ці умови, а також користувалась наданим їй кредитом, а тому прийшов до висновку про безпідставність доводів позивача про неповідомлення її про умови кредитування у письмовому вигляді та ознайомлення з розписом сукупної вартості кредиту безпосередньо при укладенні кредитного договору.

З висновком суду погоджується і колегія суддів.

Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Так, згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, наданого в п. 7 Постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5. 6 ст. 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторонни є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови : необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитедавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача.

Відповідно до п.3.8 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 р. №168, у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач.

Відносини споживчого кредитування регулюються Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно якого договір про фінансові послуги повинен містити підтвердження надання споживачу певної інформації щодо надання послуг, та Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, згідно яких споживачу також повинна надаватися інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Зазначена постанова НБУ від 10.05.2007 р. №168 згідно пункту 4 такої, набирає чинності через 10 днів після державної реєстрації в Міністерстві юстиції України. Постанова зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. за N541/13808.

Як видно з матеріалів справи, окрім визначених умов кредитного договору та взаємного погодження таких сторонами та зазначених у кредитному договорі додатках до кредитного договору та у додаткових угодах, повідомлення споживача щодо умов отримання та повернення кредиту здійснено банком, що підтверджується заявоюанкетою від 16 вересня 2008 року про ознайомлення з умовами кредитування письмово /а.с.49-50/.

Окрім того, детальна інформація про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту доведена до відома споживача письмово, що підтверджується додатком № 3 та №4 до заявианкети /а.с.51,52/, підписом з датою 16.09.2008 року позивач ствердила про згоду з доведеними до відома умовами.

Враховуючи наведене, позивач був вільним у виборі як фінансової установи, так і валюти кредитування, ознайомлений з наданим детальний розписом сукупної вартості кредиту, значенням реальної процентної ставки та абсолютним значення подорожчення кредиту .

Судом першої інстанції належним чином досліджено зміст оспорюваних кредитних договорів, додаткових угод, які в повному обсязі відповідають вимогам, встановленим в законодавстві. При укладенні таких банком дотримано всіх вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а отже доводи позивача про порушення його прав, як споживача кредитних послуг, є безпідставними і спростовуються вищенаведеним, відтак, суд першої інстанції зробив вірний висновок про відсутність підстав для визнання недійсними кредитного договору та додаткових угод.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду .

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.. 308, ст.ст. 313, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 4 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в двадцятиденний строк з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_4