ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2452/16-ц
провадження № 2/753/2999/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2016 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді - Лужецької О.Р.,

за участю секретаря - Кубіва С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (надалі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 (надалі -Відповідач, ОСОБА_3.) про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги мотивує тим, що 02.03.2003 року між ним та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів громадянського стану Деражнянського районного управління юстиції Хмельницької області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 10. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.09.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Шлюбний договір щодо поділу майна подружжя між сторонами не укладався. Зазначає, що за час шлюбу подружжям було набуто грошові кошти. В 2014 році позивачем та відповідачем в інтересах сім'ї було вирішено відкрити депозитний рахунок для зберігання грошових коштів, тому 22 грудня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Договір-Заява № 300937/80880/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 6 місяців в іноземній валюті, відповідно до умов якого ОСОБА_3 внесла до Банку на вкладний рахунок НОМЕР_3 спільні грошові кошти у сумі 9 200 доларів США на строк з 22.12.2014 року по 22.06.2015 рік. 22.06.2015 року відповідач звернулась із письмовою заявою до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» з проханням повернути розміщений банківський вклад із нарахованими процентами. Отримавши грошові кошти за депозитним договором, позивач розпоряджається ними на власний розсуд та відмовляється повернути ? частину грошових коштів, чим порушує його право на володіння, користування та розпорядження своїм майном. У зв'язку з чим звернувся до суду з позовом та просив суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 9 727,55 доларів США, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1/2 частину грошових коштів у розмірі 4 863,775 доларів США, залишивши у власності відповідача ? частину грошових коштів у розмірі 4 863,775 доларів США.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24.02.2016 року відкрито провадження у даній справі.

В судовому засіданні представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю позивача та відповідача грошові кошти у сумі 9 619,31 доларів США, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1/2частину грошових коштів у розмірі 4 809,655 доларів США, залишивши у власності відповідача ? частину грошових коштів у розмірі 4 809,655 доларів США.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Дослідивши подану позивачем заяву про уточнення позовних вимог, суд приймає їх та вважає за необхідне здійснити розгляд справи з урахуванням цих уточнень.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити. Крім того зазначила, що за час шлюбу подружжям було набуто грошові кошти у сумі 9 200 доларів США, із наступним їх розміщенням від імені відповідача на вкладному рахунку НОМЕР_3 у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит». В наступному рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року по справі № 753/13173/15 було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем, в якому встановлено, що останні з червня 2015 року проживали окремо, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету. Разом з цим представник позивач зазначила, що під час фактичного припинення шлюбних відносин із відповідачем, остання 22.06.2015 року без відома та згоди позивача одноособово розпорядилась вищенаведеними коштами подружжя, знявши їх із вкладного рахунку у банку та привласнивши у повній сумі на свою користь. При цьому, ОСОБА_2, як одному з подружжя, належить на праві спільної сумісної власності 1/2 частина вищенаведених коштів, які було знято відповідачем із вкладного рахунку та не повернуто в належній частині позивачу. На підставі викладеного, із урахуванням наступного зменшення розміру позовних вимог, представник позивача просила суд позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та просила суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що повернула позивачу 1/2 частину грошових коштів, що були розміщені на вкладному рахунку НОМЕР_3 у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит».

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, з'ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність задовольнити позов, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02.03.2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів громадянського стану Деражнянського районного управління юстиції Хмельницької області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 10.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.09.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Шлюбний договір щодо поділу майна подружжя між сторонами не укладався.

За час шлюбу подружжям було набуто грошові кошти в розмірі 9 200 доларів США та вирішено покласти їх на депозитний рахунок в банку.

22 грудня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено Договір-Заява № 300937/80880/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 6 місяців в іноземній валюті, відповідно до умов якого ОСОБА_3 внесла до Банку на вкладний рахунок НОМЕР_3 грошові кошти у сумі 9 200 доларів США на строк з 22.12.2014 року по 22.06.2015 рік Відповідно до п.2 Договору Банк нараховує і виплачує вкладникові ОСОБА_3 проценти за ставкою 11,50 % річних. Нараховані проценти нараховуються вкладнику на рахунок відкритий у Банку « НОМЕР_3 та виплачується у день закінчення строку дії цього Договору.

22.06.2015 року відповідач звернулась із письмовою заявою до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» з проханням повернути розміщений банківський вклад із нарахованими процентами.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема виписок по особовому рахунку та не заперечується відповідачем, ОСОБА_3 отримала суму вкладу та проценти згідно умов договору в розмірі 9 619,31 долар США (а.с.51).

В наступному рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року по справі № 753/13173/15 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Судом встановлено, що сторони з червня 2015 року проживали окремо, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету.

Разом з цим представник позивач зазначила, що під час фактичного припинення шлюбних відносин із відповідачем, остання 22.06.2015 року без відома та згоди позивача одноособово розпорядилась вищенаведеними коштами подружжя, знявши їх із вкладного рахунку у банку та привласнивши у повній сумі на свою користь.

У зв'язку із наведеним суд зазначає, що згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 178 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

При цьому в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11 роз'яснено для врахування судами, що у випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, права зазначених установ не зачіпаються. Ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім'я з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 СК є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Згідно ч. 2 ст. 70 СК України у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, - таке майно або його вартість враховується при поділі.

Положеннями ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, відповідачем не надано суду та в матеріалах справи відсутні належні в розумінні ст. 58 ЦПК України докази, що спірне майно було повернуто позивачу відповідачем або витрачено сторонами в інтересах сім'ї чи на її потреби тобто використано подружжям за взаємною згодою відповідно до ст.65 СК України

На підставі викладеного, оцінивши безпосередньо достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність і обґрунтованість доводів позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись, ст.ст. 57, 60, 69, 70 СК України, ст.ст. 10, 57-58, 60, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 9 619 (дев'ять тисяч шістсот дев'ятнадцять) доларів США 31 цент.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) ? частину грошових коштів у розмірі 4 809 (чотири тисячі вісімсот дев'ять) доларів США 65 центів.

Залишити у власності ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) ? частину грошових коштів у розмірі 4 809 (чотири тисячі вісімсот дев'ять) доларів США 65 центів.

Стягнути із ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 1 244 грн. 71 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА