17 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючий суддя: Качан В.Я.
Судді: Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.
Секретар: Грабова Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті», за участі третьої особи: ОСОБА_2 про захист прав споживача та визнання договору недійсним, -
У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Порше Мобіліті» про захист прав споживача та визнання договору недійсним.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування усіх фактичних обставин справи, судом не досліджено та не надано належної правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам, тому оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим.

Справа 755/15361/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1254/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Бартащук Л.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
Заслухавши доповідь головуючого, пояснення представника відповідача ТОВ «Порше Мобіліті» - Климкович Ю.Б., який з'явився в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що19.08.2013 між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір № 50010116, за умовами якого ТОВ «Порше Мобіліті» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 113 960,66 грн., що в еквіваленті становить 14 020,75 дол. США, та додатковий кредит в сумі 34 858,55 грн., що в еквіваленті становить 4 288,70 дол. США, на придбання автомобіля строком на 60 місяців за відсотковою ставкою 9,90% річних - змінна ставка відповідно до п. 2.3 Загальних умов кредитування, поручителем в кредитному договорі зазначено ОСОБА_2

19.08.2013 між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено Додаткову угоду до кредитного договору, за умовами якої визначено додаткове повернення кредиту - раніше ніж через 36 місяців.

При цьому, сторонами було підписано графік погашення кредиту.

21.08.2013 між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено договір застави транспортного засобу, за умовами якого позивачем передано в заставу автомобіль марки «Volkswagen Polo», д. н. з. НОМЕР_1, 2013 року випуску, заставною вартістю 134 071,37 грн.

Як вбачається зі змісту Загальних умов кредитування, компанія зобов'язується надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановлюють еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, прийнятній для сторін. Розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, у Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено в кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунку з урахуванням передбачених нижче особливостей. Нарахування процентів: щомісячно 15 поточного числа місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту. При цьому проценти не нараховуються за період з дати отримання кредиту і до першого календарного дня наступного місяця.

Пунктом 1.3 Загальних умов кредитуванняпередбачено, що сторони погодили, що кошти у повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплату таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти. Положення п. 1.3.2 Загальних умов кредитування не позбавляють позичальника права на висловлення своєї незгоди щодо застосування нового обмінного курсу. За умовами договору при здійснені розрахунків за Кредитним договором застосовується як позитивне так і від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, що забезпечує дотримання інтересів як кредитора, так і позичальника.

Згідно п. п. 1.2, 2.1 та 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ № 168 від 10.05.2007, ці Правила регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту. Банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке:а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу;б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту;строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний;форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги;можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також

інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012, саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У статтях 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, оскільки спірним кредитним договором передбачено всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін, підстави для визнання договору недійсним у розумінні ст. ст. 203, 215 ЦК України відсутні.

Разом з тим, істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти, на що в своїх вимогах посилався позивач, може бути підставою для направлення пропозиції про зміну умов договору, при цьому, підставою для визнання кредитного договору недійсним не може бути. Крім того, кредит позивачем було отримано в гривнях, розрахунки по якому також здійснювалися в гривнях, що сторонами не заперечувалося, тому посилання позивача на те, що кредит є валютним та необхідність наявності у відповідача відповідної ліцензії, є безпідставними.

При цьому, положенням ст. 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. При цьому, положенням ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, положення чинного законодавства визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак, при цьому, законодавство не містить заборони на визначення грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що його права як споживача порушені відповідачем при укладенні спірного кредитного договору з посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів» слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про, зокрема, орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

При цьому, зазначеними статтями встановлено відповідальність у вигляді можливості розірвання договору з боку споживача, але не передбачено підстав для визнання договорів споживчого кредиту недійсними.

Згідно ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються, зокрема, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

В укладеному між сторонами у письмовій формі договорі, який складається з: кредитного договору; графіку погашення кредиту; додаткової угоди; загальних умов кредитування, чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін, тому зазначене дає підстави вважати, що відповідачем надано позивачу повну, достовірну та детальну інформацію про сукупну вартість кредиту відповідно до умов кредитного договору.

Зі змісту Графіку погашення кредиту вбачається, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають сплаті за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту у доларах США, відповідно до п. 1.3 Загальних умов кредитування. Також, зазначеним Графіком встановлено вартість послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладанням кредитного договору та орієнтовна сукупна вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом у еквіваленті долара США та гривні на день укладення договору.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що оспорюваним договором порушено його права як споживача за Законом України «Про захист прав споживачів».

Доводи апеляційної скарги про те, що зміст та текст кредитного договору не відповідає законодавству України, інтересам та волі позивача спростовуються наступним.

Відповідно до п. п. 9.5 - 9.7 Загальних умов кредитування, які є невід'ємною частиною кредитного договору, позивач своїм підписом підтвердив, що відповідач належним чином ознайомив його, зокрема, з правилами надання фінансових послуг, передбаченою ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» інформацією, умовами надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника тощо. Також, у п. 9.6 кредитного договору зазначено, що додатково до положень п. 9.5 загальних умов кредитування позичальник підтверджує, що йому надано вичерпну інформацію про: умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальників; умови надання додаткових фінансових послуг, пов'язаних з фінансовим кредитом, та їх вартість (за умови надання таких послуг); розмір винагороди компанії у разі, коли вона пропонує послугу фінансового кредиту, що надається іншими фінансовими установами; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення вимог чинного законодавства при укладенні кредитного договору є безпідставними, оскільки положення чинного законодавства хоч визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак, законодавство не містить заборони на визначення грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті. При цьому, загальний розмір щомісячного платежу в еквіваленті доларів США є таким, що погоджений сторонами у Графіку погашення кредиту, підписаному обома сторонами.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання спірного кредитного договору недійсним, оскільки відповідачем було надано фінансову послугу з дотриманням норм законодавства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до обставин справи, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті», за участі третьої особи: ОСОБА_2 про захист прав споживача та визнання договору недійсним залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: