Ухвала

іменем україни

13 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Маляренка А.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив скасувати наказ Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ «АБ «Укргазбанк») від 01 квітня 2015 року № 128-П та поновити його на роботі на посаді провідного фахівця відділу оцінки забезпечення управління оцінки ризиків забезпечення департаменту ризик-менеджменту ПАТ «АБ «Укргазбанк»; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу із 03 квітня 2015 року до дня поновлення на роботі, із розрахунку 200 грн 33 коп. за один робочий день вимушеного прогулу; відшкодувати заподіяну моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн та витрати на правову допомогу.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з 01 листопада 2012 року він працював у ПАТ «АБ «Укргазбанк» на посаді провідного фахівця відділу оцінки забезпечення управління оцінки ризиків забезпечення департаменту ризик-менеджменту. Наказом ПАТ «АБ «Укргазбанк» від 01 квітня 2015 року № 128-П його звільнено з роботи із 03 квітня 2015 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Посилаючись на те, що його звільнення проведено із порушенням вимог закону, а саме: ст. ст. 43, 46 Конституції України, ст. ст. 22, 32, 36, 40, 49-2, 49-4 КЗпП України, без урахування вимог ст. ст. 7, 12, 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», що призвело до порушення його трудових прав та заподіяння моральної шкоди, просив позов задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалю апеляційного суду м. Києва від 03 березня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 57-60, 212 ЦПК України, а також встановивши обставини справи, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Установивши, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, що супроводжувалося скороченням деяких структурних підрозділів, у тому числі управління оцінки ризиків забезпечення, в якому працював позивач, суд разом із тим установив, що у день попередження про майбутнє вивільнення позивачу було запропоновано посади відповідно до додатків № № 1 та 2 до попередження про наступне звільнення у загальній кількості 142 одиниці, від яких він відмовився; у подальшому запропоновано ще посади у загальній кількості 126 одиниці, від яких він також відмовився.

На підставі наявних у справі доказів суд дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення позивача відбулося із дотриманням вимог трудового законодавства, а саме: ст. ст. 40, 49-2 КЗпП України, при цьому трудових прав позивача не порушено.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.В.Маляренко

І.К.Парінова