Справа № 212/8690/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Зіміна М.В., при секретарі судового засідання Борух Ю.К., за участі позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

08 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09 вересня 2000 року уклав шлюб з відповідачкою, зареєстрований Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. Від шлюбу мають малолітню дитину-доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, крім того він є опікуном малолітньої дитини-Безотосного ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюбні стосунки припинили у січні 2015 року, коли відповідачка зібрала та вивезла свої речі. Спільне господарство не ведеться. Подальше збереження шлюбу неможливо, оскільки між сторонами втрачене взаємне порозуміння, повага та почуття одне до одного.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Додатково пояснив, що категорично не бажає зберігати шлюб з відповідачкою, оскільки між ними постійно виникають сварки, через те, що відповідачка вживає спиртні напої, та вони часто викликають працівників поліції, що негативно впливає на дітей, крім того він зустрічається з іншою жінкою та бажає створити з нею сімю.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та пояснень позивача наданих в судовому засіданні.

Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала, зазначила, що з позивачем проживають за однією адресою, вона не зловживає спиртними напоями, на протязі 10 місяців вона перебувала за кордоном та заробляла кошти на утримання сімї, вважає, що шлюб зберегти можливо. Просила шлюб не розривати та надати строк для примирення.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2000 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-КИ №003893 (а.с.4).

Сторони мають неповнолітню дитину-доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Позивач є опікуном малолітньої дитини-Безотосного ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6,9).

Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (далі - Постанова Пленуму), вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов'язком.

Так, позивач займає категоричну позицію щодо розірвання шлюбу, заперечує будь-яку можливість для примирення з відповідачкою, зазначає, що примирення не можливе через постійні сварки та виклики поліції, що негативно впливає на дітей.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що з січня 2015 року, незважаючи на проживання за однією адресою сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства, між подружжям постійно виникають сварки, які призводять до виклику працівників поліції, що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні.

В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, які свідчать про те, що надання строку для примирення сторонам дійсно допоможе збереженню сім`ї, оскільки їх шлюб носить формальний характер, а розірвання шлюбу буде суперечити моральним засадам суспільства.

Також, суд вважає, що категоричне небажання позивача перебувати у шлюбі з відповідачкою має істотне значення для вирішення даної справи, так як покладати на позивача обовязок збереження сімї при наявності на це його категоричного заперечення не можна, оскільки це не відповідає вимогам СК України.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, зважаючи, що між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, шлюбних стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, зважаючи на відсутність волевиявлення позивача щодо примирення з відповідачкою, суд вважає, що подальше збереження сім'ї є неможливим, а шлюб підлягає розірванню.

Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Керуючись ст.ст. 24, 104, 110, 112, 113, 114 Сімейного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"ст.ст. 6, 7, 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задовольнити у повному обсязі.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 09 вересня 2000 року Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №431- розірвати.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста м.Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12 січня 2016 року.

Суддя: М. В. Зімін