Справа № 369/1869/16-ц
Провадження № 2/369/1453/16
РІШЕННЯ

Іменем України

24.05.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Дуплій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2016 року позивач КП «Києво-Святошинська тепломережа» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання. Свої вимоги мотивував тим, що підприємство надає послуги з централізованого опалення будинку за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач користується наданими послугами та з ним був укладений договір про реструктуризацію боргу. Умовами договору, відповідач зобов'язувався сплатити заборгованість. Але належним чином не виконував свої обов'язки, тому станом на січень 2016 року має заборгованість в розмірі 68 618,50 грн. Оскільки своєчасно ОСОБА_1 не оплачував, тому має сплатити заборгованість з врахуванням індексу інфляції в розмірі 15 545,43 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 2322,39 грн.

Тому просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 68 618,50 грн., інфляційні втрати в розмірі 15 545,43 грн., три відсотки річних в розмірі 2322,39 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Суду пояснила, що заборгованість утворилась за період з 2008 року. До суду про стягнення заборгованості не звертались. У липні 2013 року відповідач уклав договір про реструктуризацію боргу та здійснив по ньому про плату. Також у березні 2016 року було частково погашено борг в розмірі 3600 грн. З 2008 року відповідач періодично вносив платежі. Тому такими діями відповідач фактично визнав борг. Дійсно, між сторонами не укладено договору, але відповідач користувався наданими послугами, зауважень щодо якості, ненадання послуг до них не надходило. Просила суд задоволити позов в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Суду пояснила, що будь-яке нарахування та стягнення коштів можливо лише за умови укладення відповідного договору. Такого договору позивач в порушення закону не уклав. Також вказала, що договір про реструктуризацію заборгованості відповідач не підписував, тому борг не визнав. Щодо оплати часткової заборгованості відповідач нічого не повідомляв. До позовних вимог просила також застосувати позовну давність. У задоволенні позову просила суд відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що КП «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради надає послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення по будинку АДРЕСА_1.

З довідки форми 3 виконавчого комітету Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №239 від 12 лютого 2016 року встановлено, що особовий рахунок відкрито на ОСОБА_1, який проживає по АДРЕСА_1.

31 липня 2013 року між КП «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради та ОСОБА_1 укладено договір №33/5325 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги.

У п. 1 договору передбачено, що ОСОБА_1 надано розстрочку на погашення заборгованості за комунальні послуги, що утворилась станом на 31 липня 2013 року на суму 11 467,39 грн.

Пояснення представник відповідача, що даний договір не підписаний ОСОБА_1 суд до уваги не бере, оскільки належних та допустимих доказів цим обставинам суду не надано. Крім того, на виконання даного договору ОСОБА_1 вніс на рахунок кошти 1432 грн., що підтверджено випискою по рахунку за 2013 рік.

У судовому засіданні відповідно до ст. 10 ЦПК України судом роз'яснено право сторін на призначення експертизи щодо підтвердження чи спростування доводів про укладення договору про реструктуризації заборгованості. Відповідних клопотань представниками сторін не заявлено.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно вимог ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, п. п. 4, 17, 29 Правил надання населенню послуг з газопостачання, споживачі зобов'язані своєчасно оплачувати надані їм житлово-комунальні послуги (опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та газопостачання) та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно загальної площі квартири, згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року № 869.

Згідно п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою КМУ № 45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року № 572», власник та наймач квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 14 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року плата за використовування теплової та електричної енергії, газу та водопостачання і каналізацію та інші послуги власниками квартир, наймачами, орендарями вноситься за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Відповідач не виконує свої зобов'язання по оплаті послуг, які надає КП «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради та не здійснює оплату за спожиті послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Згідно довідки про нарахування за комунальні послуги та сплату по рахунку НОМЕР_2, станом на січень 2016 року заборгованість складає 68 618,50 грн.

З довідки по нарахуванню за 2016 рік встановлено, що у березні 2016 року ОСОБА_1 сплатив за надані послуги 3600 грн.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Тому доводи представника відповідача про неможливість стягнення заборгованості у разі відсутності договору суд оцінює критично. При розгляді справи представник відповідача не надав суду доказів про те, що ОСОБА_1 не користувався даними послугами або вони йому не надавались в повному обсязі або неналежної якості.

Як вказувалося вище КП «Києво-Святошинська тепломережа» надає послуги з централізованого опалення, забезпечення тепловою енергією, холодною вододою, прийомом стоків, вивозом сміття, утриманням будинку та прибудинкової території, тощо по квартирі АДРЕСА_1, в якій проживає відповідач.

Доказів про те, що відповідач не користувався послугами з централізованого опалення матеріали справи не містять.

Як вбачається з переліку сум по особовому рахунку НОМЕР_2, відкритого на ім'я ОСОБА_1, заборгованість відповідача по наданим житлово-комунальним послугам за період з 2008 року по січень 2016 року становить 68 618,50 грн., а з врахуванням проведеної проплати у березні борг становить 67 852,17 грн.

Згідно з положеннями ст.ст. 257, 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Заперечуючи проти позову представник відповідача, заявив клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з позовом лише в 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи КП «Києво-Святошинська тепломережа» пред'явило позов до суду 26 лютого 2016 року, а борг відповідача за надані послуги нарахований за період з 2008 року по січень 2016 року.

З поданих суду виписок по нарахуванню послуг з 2008 року по 2016 рік встановлено, що ОСОБА_1 періодично сплачував за надані послуги. Також судом встановлено, що між сторонами був укладений договір про реструктуризацію боргу, за яким ОСОБА_1 визнав борг, що утворився станом на 31 липня 2013 року.

За таких обставин суд приходить до висновку, що КП «Києво-Святошинська тепломережа» не пропустило строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом за період з 2008 року по лютий 2013 року.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У судовому засіданні відповідач заявив про застосування строків позовної давності, про що подав суду відповідну заяву.

За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оскільки відповідачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження пропуску строку позовної давності, тому позовні вимоги про стягнення боргу з врахуванням здійсненої оплати в розмір 67 852,17 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За ст. 611 ЦК України у раз порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов'язання, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування та моральної шкоди.

Ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши подані суду докази, відповідач заперечень суду не надав, суд вважає, що до стягнення підлягає інфляційні втрати в розмірі 8 179,26 грн. та три відсотки річних в розмірі 1073,88 грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивач при пред'явленні позову сплатив судовий збір. Оскільки суд задовольнив позов частково, то понесені позивачем витрати присуджуються йому пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 771,05 грн.

Керуючись Законом України «Про теплопостачання», ст. ст. 10, 11, 60, 88, 213-215, 218, 224, 226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради (Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. 50 років Жовтня, буд. 9, ЄРДПОУ 23576122) заборгованість по оплаті за послуги теплопостачання в розмірі 67852,17 грн. (шістдесят сім тисяч вісімсот п'ятдесят дві грн. 17 коп.), інфляційні збитки в розмірі 8179,26 грн. (вісім тисяч сто сімдесят дев'ять грн. 26 коп.), три відсотки річних 1073,88 грн. (одна тисяча сімдесят три грн. 88 коп.) та сплачений судовий збір в розмірі 771,05 грн. (сімсот сімдесят одна грн. 05 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С. Пінкевич