Справа № 574/1225/16-ц Провадження №2/574/401/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2016 року Буринський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Куцан В.М.

з участю секретаря Кошелєвій Н.В.

позивача ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернечеслобідської сільської ради Буринського району Сумської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 12.01.2016 року померла його мати ОСОБА_3, у звязку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по вулиці Ковалівка,30, в с. Чернеча Слобода, Буринського району. Спадщину прийняв він та його сестра ОСОБА_2. Їхній брат ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини на його користь. Однак нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок, оскільки правовстановлюючий документ на нього відсутній. Просив визнати за ним право власності на 2/3 частки вказаного будинок з господарськими спорудами.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в заяві.

Представник відповідача в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд листом.

Третя особа ОСОБА_2 в задоволенні вимог позивача не заперечувала, підтвердила, що він прийняв спадщину.

Вислухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 січня 2016 року померла мати позивача ОСОБА_3, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку з чим відкрилася спадщина на її майно, яку прийняли позивач та третя особа, подавши згідно ст.1269 ЦК України до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, являючись при цьому спадкоємцями за законом першої черги, що підтверджується показами сторін, свідоцтвом про смерть спадкодавця, свідоцтвом про народження позивача, копією спадкової справи №312/2016.

Також, з матеріалів спадкової справи вбачається, що третій спадкоємець ОСОБА_4, відмовився від прийняття спадщини на користь позивача, у звязку з чим останньому належить 2/3 частини спадщини після смерті матері.

За життя, на протязі 1967 року, ОСОБА_3, побудувала житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: вулиця Ковалівка,30 (до перейменування Жовтнева), с. Чернеча Слобода, Буринського району, Сумської області, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, рішення сільської ради про перейменування вулиць (а.с.9-13,15).

Зазначений житловий будинок з господарськими будівлями був зареєстрований за спадкодавцем в погосподарській книзі виконавчого комітету Чернечослобідської сільської ради за №0193-1 (а.с.8).

При цьому в 1967 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26.08.1948 року), який втратив чинність відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26.08.1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Таким чином, відповідно до зазначених нормативних актів, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок, на той час, був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

Однак будь-які документи щодо прийняття в експлуатацію житлового будинку на теперішній час не збереглися і позивачем не надані, а згідно довідки ТОВ «Буринське БТІ» зазначене домоволодіння зареєстровано не було (а.с.14).

Разом з тим, відповідно до «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних, будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 24.06.2011 року №91 і зареєстрованого в Мінюсті України 11.07.2011 року за №830/19568 (із змінами від 13.06.2012 ) документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законів, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Даний порядок діяв до 30.01.2013 року.

Крім цього, згідно п.42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року №868, який з 01.01.2016 року втратив чинність, для проведення державної реєстрації речових прав на обєкт нерухомого майна в разі, коли в документах, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на такий обєкт, відсутні відомості про його технічні характеристики, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає технічний паспорт на обєкт нерухомого майна.

Таким чином, документом, який підтверджує технічні характеристики обєкта нерухомого майна є, в тому числі, технічний паспорт.

На замовлення спадкодавця 20.08.2008 року ТОВ «Буринське бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами (а.с.9-13), а з довідки Буринського районного лабораторного відділення Конотопського міськрайвідділу Державної установи «Сумській обласний лабораторний центр міністерства охорони здоровя України» та Буринського районного сектору УДСУзНС у Сумській області вбачається, що спірний житловий будинок збудований відповідно до державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів.

Таким чином, аналізуючи наведені докази, суд приходить до висновку, що забудовник ОСОБА_3 побудувала зазначений будинок на відведеній земельній ділянці, за відповідними технічними і санітарними нормами, однак за свого життя не оформила належним чином право власності на нього, не провівши його реєстрацію в органах БТІ та померла.

За таких обставин суд приходить до висновку, що остання, побудувавши в 1967 році житловий будинок з господарськими спорудами набула статусу власника житлового будинку та згідно зі ст.86 ЦК Української РСР 1963 року набула право, в межах установлених законом, володіння, користування та розпорядження цим майном.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (1950 р.) кожен має право на повагу до його приватного, сімейного життя та до житла.

З огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.5,6,10,15, 212 ЦПК України, ст.ст. 86,100,101 ЦК Української РСР 1963 року, ст.ст. 328,1218,1233,1269 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 2/3 частки житлового будинку за планом літер «А-1», загальною площею 55,9 кв.м., житловою площею 25,5 кв.м., з належними до нього 2/3 частками господарських будівель та споруд: жомна яма - «В», погріб «пг», веранда «а», гараж «Б», сарай «Г», сарай «Д», літня кухня «Е», хвіртка «1», ворота - «2», огорожа «3», що розташовані по вулиці Ковалівка,30 в селі Чернеча Слобода, Буринського району, Сумської області, в порядку спадкування за законом після померлої 12 січня 2016 року його матері ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Буринський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час його проголошення, в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:

Повний текст рішення виготовлений 9.12.2016 року