ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/5676/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Лужецької О.Р.,

за участю секретаря - Кубіва С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВМП «ПУТНА» про визнання наказу про звільнення незаконним, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (надалі - Позивач, ОСОБА_2) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВМП» ПУТНА» (надалі - Відповідач, ТОВ «СВМП «ПУТНА») про визнання наказу про звільнення незаконним, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 11.10.2008 року працює в ТОВ «СВМП «ПУТНА» на посаді охоронця. Відповідно до наказу № 03-02 ВК від 01.02.2016 року його було переведено з посади охоронця на посаду помічника охоронця, встановивши при цьому неповний робочий день, з 09:00 до 16:00. Зазначає, що не погодився з наказом № 03-02 ВК від 01.02.2016 року про що власноручно написав. 15.03.2016 року на підставі наказу № 09-03 його було звільнено з роботи, у зв'язку із незгодою на зміну істотних умов праці, переведенням на посаду помічника охоронця згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України, з 01.04.2016 року. Зазначає, що на момент звільнення ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, скорочення численності або штату працівників не відбувалось, тому вважаючи своє звільнення незаконним, звернувся до суду з зазначеним вище позовом та просив суд поновити його на посаді охоронця, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та судовий збір.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначивши, що основним видом діяльності гаражного комплексу є збереження авто, зокрема, особа, що працює на посаді охоронника відповідальна за автомобілі, які знаходяться на території гаражного комплексу (понад 400 штук). Згідно табелів робочого часу, зміна охоронця на підприємстві триває 24 години, працівник повинен витримувати навантаження, пов'язане з особливостями роботи і в разі виникнення критичної ситуації вжити всіх можливих заходів щодо збереження транспортних засобів. При проходженні чергового медогляду в 2016 року працівником ОСОБА_2, МСЕК-1 порекомендувало йому у зв'язку із станом здоров'я та інвалідністю легшу працю зі зменшеним обсягом роботи. Відповідно до висновку МСЕК-1, підприємство шляхом видачі наказу № 03-02 ВК від 01.02.2016 року запропонувало ОСОБА_3 перейти на більш легшу роботу, а саме на посаду помічника охоронця без зміни ставки охоронця та встановило скорочений режим роботи з 09:00 до 16:00. Зазначає, що продовжувати виконання роботи охоронця в повному обсязі ОСОБА_2 не міг по стану здоров'я, адже це передусім небезпечно для його життя. Вважає, що наказ № 03-02 ВК від 01.02.2016 року є повідомленням підприємства працівника про зміну в організації виробництва і праці, а також пропозицією перейти на нову посаду - помічник охоронця. Зазначає, що відповідно до ст.32 КЗпП підприємство не могло перевести працівника ОСОБА_2 з посади охоронця на посаду помічника охоронця без його згоди. ОСОБА_2 не погодився на запропоновану посаду. У зв'язку з його відмовою, 01.04.2016 року його було звільнено з посади охоронця. Враховуючи вищевикладене, просила відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно наказу № 05-ВК ОСОБА_2 з 02.03.2010 року працював в ТОВ «СВМП «ПУТНА» на посаді охоронця гаражного комплексу.

Відповідно до наказу № 03-02 ВК від 01.02.2016 року на виконання рекомендацій МСЕК-1 ОСОБА_2 переведено з посади охоронця на посаду помічника охоронця з 05.02.2016 року з окладом 2 650 грн. Встановлено режим роботи - неповний день, з 9:00 до 16:00. Ознайомившись з наказом, ОСОБА_2 не погодився з ним, про що власноручно зазначив.

15.03.2016 року у зв'язку тим, що ОСОБА_2 не згоден на зміну істотних умов праці, переведення на посаду помічника охоронця, про які був повідомлений наказом № 03-02 ВК від 01.02.2016 року на підставі наказу № 09-03 ОСОБА_2 було звільнено з посади охоронця згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України, з 01.04.2016 року, про що зроблено відповідний запис до трудової книжки.

Згідно положень п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадках зміни в організації виробництва і праці, в отому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 3 статті 32 КЗпП України визначено, що про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача пояснила, що зміна охоронця на підприємстві триває 24 години, працівник повинен витримувати навантаження, пов'язані з особливостями роботи і в разі виникнення критичної ситуації повинен вжити всіх можливих заходів щодо збереження транспортних засобів.

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 повідомила, що працює в ТОВ «СВМП «ПУТНА» бухгалтером 10 років. На початку 2016 року охоронці, які працюють з ОСОБА_2 почали скаржитися, що з ним важко працювати, оскільки його стан здоров'я викликає занепокоєння. На початку року всі працівники проходять медичний огляд. Внаслідок такого огляду МСЕК-1 ОСОБА_2 було протипоказано важку працю, рекомендовано легку працю. Разом з тим, зміна охоронця на підприємстві триває 24 години, в тому числі в нічний час, тому проконсультувавшись з головним лікарем, який пояснив, що таким особам не можна працювати в нічний час, та хвилюючись, що вночі може щось трапитися, було вирішено запропонувати ОСОБА_2 легшу роботузгідно штатного розпису - помічника охоронця, проте він відмовився.

Разом з тим, невідповідність працівника посаді, яку він займає, або виконуваній роботі може виявлятися у стані здоров'я, що перешкоджає продовженню роботи. Про невідповідність працівника може свідчити висновок медико-соціальної експертної комісії, якщо працівника визнано інвалідом і йому рекомендована робота інша, ніж виконувана.

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0442345 від 15.01.2016 року ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи. Згідно висновку МСЕК-1 протипоказана важка фізична праця. Легша праця зі зменшеним об'ємом роботи.

Разом з тим, в обов'язки охоронця входить забезпечення цілодобової безпеки та недоторканості авто, що знаходяться на території гаражного комплексу, застосування професійних способів та засобів, що захищають територію гаражного комплексу від впливу сторонніх осіб та явищ, створення умов для затримання осіб, що посягають на порушення режиму підприємства та гаражного комплексу, вживання заходів щодо усунення таких явищ, як пожежа, потоп тощо.

Відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Відповідно до ст.170 КЗпП України працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку.

При переведенні за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижчеоплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням.

Разом з тим, суд виходить з того, що ОСОБА_2 внаслідок стану свого здоров'я не може належно виконувати покладені на нього трудові обов'язки або їх виконання протипоказане за станом здоров'я, що підтверджується висновком МСЕК-1, згідно з яким працівник є інвалідом третьої групи, і йому рекомендована легка праця зі зменшеним об'ємом роботи. Водночас, ОСОБА_2 фактично було запропоновано згідно штатного розпису вільну на той час вакансію - помічника охоронця, від якої позивач відмовився.

Отже, наявність у позивача захворювання, встановленого МСЕК-1 та відмова від переведення на іншу вакантну на той час посаду згідно штатного розпису - помічника охоронця є підставою для його звільнення за п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд критично ставиться до твердження позивача, що він мав можливість виконувати обов'язки охоронця, оскільки дане твердження спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України суди мають встановити фактичні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Враховуючи наведені вище обставини та положення Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд вбачає підстави для часткового задоволення позову та визнання незаконним наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «СВМП» ПУТНА»№ 09-03 ВК від 15.03.2016 року про звільнення ОСОБА_2 з 01.04.2016 р. згідно п. 1 ст.40 КЗпП України; змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_2 «з 01.04.2016 р. згідно п. 1 ст.40 КЗпП України» на п.2.ст. 40 КЗпП України. В задоволені позову в іншій частині суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю вимог.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 88 ЦПК УКраїни.

Керуючись ст.ст. 40, 235 КЗпП, ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВМП» ПУТНА» про визнання наказу про звільнення незаконним, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди- задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «СВМП» ПУТНА»№ 09-03 ВК від 15.03.2016 року про звільнення ОСОБА_2 з 01.04.2016 р. згідно п. 1 ст.40 КЗпП України.

Змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_2 «з 01.04.2016 р. згідно п. 1 ст.40 КЗпП України» на п.2.ст. 40 КЗпП України.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СВМП» ПУТНА»на користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА