УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Рада» (далі - ТОВ «Рада») звернулося до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що 27 серпня 2008 року між ним та ОСОБА_4 укладено договір про утримання будинку, споруд та прибудинкових територій.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що належним чином виконує свої зобов'язання по наданню зазначених житлово-комунальних послуг, однак ОСОБА_4 добровільно не сплачує їхньої вартості.

Враховуючи викладені обставини, товариство просило стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 1 504 грн 67 коп., інфляційні втрати в сумі 476 грн 60 коп., три відсотки річних у розмірі 18 грн 01 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року, позов ТОВ «Рада» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Рада» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 1 504 грн 67 коп., інфляційні втрати в сумі 476 грн 60 коп., три відсотки річних у розмірі 18 грн 01 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 162 ЖК Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, обов'язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом покладається на власника та наймача (орендаря) квартири, житлового приміщення у гуртожитку.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позов ТОВ «Рада» та стягуючи з відповідачки оплату за житлово-комунальні послуги за листопад 2014 року по червень 2015 року, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що укладений між сторонами Договір про управління будинком, надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території від 27 серпня 2008 року залишався чинним у цей період, а ТОВ «Рада» відповідно до наданих доказів здійснювало надання цих послуг.

Такі висновки суду відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Доводи касаційної скарги про те, що Договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 27 серпня 2008 року втратив чинність на підставі перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є необґрунтованими, оскільки у відповідність з цим Законом повинні були бути приведені договори, укладені до 01 січня 2006 року, а договір із ОСОБА_4 був укладений після цієї дати.

Не можна погодитись із доводами касаційної скарги про відсутність підстав для стягнення заборгованості саме на користь позивача у зв'язку з обслуговуванням будинку з 1 листопада 2014 року іншою юридичною особою, зокрема, об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «13-й квартал», що встановлено ніби-то судовими рішеннями в інших справах, оскільки наведені рішення не є преюдиційними в розумінні ст. 61 ЦПК України.

За таких обставин оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди попередніх інстанцій із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, порядку збирання та надання суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
С.Ф. Хопта С.П. Штелик