СОЛОМ`янський районний суд міста києва
у х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2016 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі: судді Кицюк В.С.

за участю секретаря Піддубняк І.О.,

представника заявника ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи Бердара М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою боржника ОСОБА_3, заінтересовані особи старший державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві Бердара Микола Миколайович, стягувач ОСОБА_4, на дії державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2016 року заявник звернувся в суд із вищезазначеною скаргою, в якій просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця з винесення постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 1 155,64 грн. від 23.12.2015 та постанови про стягнення витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій в сумі 120,00 грн. від 05.02.2016, відповідно скасувати ці дві постанови.

В обґрунтування своїх вимог заявник в скарзі та її представник в судовому засіданні зазначають про наступне.

Так, постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві від 14.09.2015 відкрито виконавче провадження ВП №48646924 на підставі виконавчого листа, виданого Солом`янським районним судом м. Києва у справі №760/25327/13 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судових витрат в сумі 11 556,37 грн.

Заявник стверджує, що 23.12.2015 вона в повному обсязі виконала рішення суду та погасила заборгованість перед стягувачем.

Натомість, 13.02.2016 поштою вона отримала постанову про відкриття виконавчого провадження №50075391 від 05.02.2016 про стягнення виконавчого збору на підставі постанови №48646924 від 23.12.2015 та постанову про відкриття виконавчого провадження №50075069 від 05.02.2016 про стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

Заявник вважає наведені постанови незаконними, оскільки з моменту відкриття виконавчого провадження №48646924 до моменту фактичного виконання рішення суду згідно із виконавчим документом державним виконавцем не було вчинено жодних виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду, передбачених ст.32 Закону України «про виконавче провадження».

В судовому засіданні державний виконавець категорично не погодився із доводами скарги, заявив, що та обставина, що в строк, наданий на добровільне виконання рішення суду, а в даному випадку виносилася постанова про відстрочення цього терміну, рішення суду добровільно виконано не було, є підставою для стягнення виконавчого збору з боржника.

На що представник заявника зауважив, що незважаючи на сплив такого терміну, жодних дій державним виконавцем, направлених саме на примусове виконання рішення суду, вчинено не було, що не заперечувалося і самим державним виконавцем в судовому засіданні.

Заслухавши представника заявника та державного виконавця, дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Виконавчі листи, що видаються судами підлягають виконанню державною виконавчою службою (ст.17 Закону України «Про виконавче провадження»). При цьому, державні виконавці зобов`язані здійснити необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення.

Згідно ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом 3 робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про необхідність боржнику самостійно виконати рішення суду в строк до 7 днів з моменту винесення постанови та зазначає, що в разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочато примусове виконання цього рішення із стягнення з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних із організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою закон пов`язує стягнення виконавчого збору з боржника.

Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, направлені на примусове виконання.

Судовим розглядом встановлено, що постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві від 09.09.2015 відкрито виконавче провадження ВП №48646924 на підставі виконавчого листа, виданого Солом`янським районним судом м. Києва у справі №760/25327/13 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судових витрат в сумі 11 556,37 грн.

14.09.2015 в рамках даного виконавчого провадження накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження.

12.10.2015 державним виконавцем винесена постанова про відкладення виконавчих дій, оскільки боржником було несвоєчасно отримано вищезазначену постанову про відкриття виконавчого провадження строком до 14.10.2015.

Наступним документом, який міститься в витребуваних матеріалах виконавчого провадження ВП №48646924 є заява боржника - заявника у справі від 23.12.2015, про закінчення виконавчого провадження, оскільки рішення суду виконано в добровільному порядку, на підтвердження чого надано відповідну квитанцію про оплату.

Згідно розпорядження №48646924 від 29.12.2015 державний виконавець Бердар М.М. зобов`язав відповідний підрозділ (уповноважену особу) ВДВС перерахувати грошові кошти в сумі 11 556,37 грн., які надійшли від заявника 24.12.2015, на користь стягувача ОСОБА_5

05.02.2016 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №48646924 з посилання на те, що рішення суду фактично виконано.

Наступний документ в матеріалах, що представлені суду державним виконавцем, це супровідний лист про направлення заявнику постанови про закінчення виконавчого провадження.

Будь-яких інших документів, з яких би вбачалося, які дії, направлені на примусове виконання рішення суду державний виконавець, ні матеріали виконавчого провадження, на матеріали справи не містять. Таких дій не назвав і державний виконавець. Не заперечуючи той факт, що дійсно, заявник (боржник) сплатила грошові кошти поза межами строку для добровільного виконання рішення суду, судовим розглядом також було достовірно встановлено, що жодних дій, направлених на примусове виконання рішення суду державний виконавець не вчинив.

Так, відповідно до ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника, вилучення у боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених в рішенні суду, тощо.

Таким чином, дії державного виконавця з винесення постанови 23.12.2015 ВП №48646924 про стягнення виконавчого збору неможна вважати такими, що відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження»

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах ВСУ від 28.01.2015 у справі №2-217гс14 та від 06.07.2015 у справі №6-785цс15.

Щодо винесення постанови про стягнення з боржника витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій від 05.02.2016 ВП №48646924, то відповідно до ч.4 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» до витрат, пов'язаних з організацієютапроведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату:

1)перевезення, зберігання і реалізації майна боржника;

2)послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності -

суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому

законом порядку до провадження виконавчих дій;

3)поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум;

4)проведення розшуку боржника, його майна або розшуку

дитини;

5)розміщення оголошення в засобах масової інформації;

6)виготовлення та пересилання документів виконавчого

провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих

проваджень;

7)інших витрат, необхідних для забезпечення належної

організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Наведений вище перелік документів, які містяться в даному виконавчому провадження не дозволяє суду зробити висновок про те, які самі витрати були здійснені.

Таким чином, оскаржувані рішення не відповідають вимогам вищезазначеного закону.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ України в своєму листі від 28.01.2013 № 24-152/0/4-13 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» звертає увагу на те, що відповідно до положень ч.2 ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд, зокрема, визнає оскаржуване рішення незаконним та зобов`язує державного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення, а не скасовує сам ті чи інші рішення ВДВС, як формулює свої вимоги заявник.

Таким чином, з урахуванням сформульованих заявником вимог суд приходить до висновку про необхідність задоволення скарги, але частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 383-388 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу боржника ОСОБА_3, заінтересовані особи старший державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві Бердара Микола Миколайович, стягувач ОСОБА_4, на дії державного виконавця, - задовольнити частково.

Визнати незаконною постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві Бердара Миколи Миколайовича від 23.12.2015 про стягнення виконавчого збору ВП №48646924.

Визнати незаконною постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві Бердара Миколи Миколайовича від 05.02.2016 про стягнення з боржника витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій ВП №48646924.

Про виконання ухвали згідно ст.389 ЦПК України відповідний орган державної виконавчої служби повинен повідомити суд і заявника не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання копії ухвали суду.

Ухвала може бути оскаржена через Солом`янський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Суддя В.С. Кицюк