АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/575/16 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 644/9094/15-ц ОСОБА_1
Категорія: сімейні Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого : Швецової Л.А.,

суддів : Піддубного Р.М., Кокоша В.В.

за участі секретаря : Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за межі України, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за межі України.

В обґрунтування позову зазначила, що 17 вересня 2010 року по 27 листопада 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

14 грудня 2010 року народився син ОСОБА_4, а 15 січня 2012 року народилась дочка ОСОБА_5, батьками яких записані сторони і які після розірвання шлюбу залишились проживати з нею.

На цей час між нею та відповідачем склались вкрай неприязні стосунки. Відповідач в судовому порядку бажає встановити спосіб участі у вихованні дітей, хоча уваги дітям не приділяє взагалі, дітей матеріально не забезпечує, як батько себе не поводить, надати дозвіл на вивезення дітей на оздоровлення до іншої країни відмовляється.

Діти знаходяться на диспансерному обліку з діагнозами: дискінезія жовчно-вивідних шляхів, гострий пієлонефрит, період ремісії та часто хворіють ГРЗ та за висновком лікарів потребують оздоровлення та санаторно-курортного лікування.

Вона маючи можливість надати дітям висококваліфіковане оздоровлення, вважає за необхідне відвідати санаторії м. Кисловодська, Єсентуків та Євпаторії, а саме санаторії ім. Орджонікідзе, "Сонячний", "Перлина Кавказу", " Здравниця".

11.06.2015 року нею направлено відповідачу листа з проханням зв'язатись, для узгодження дати та часу, для прибуття до нотаріуса для оформлення нотаріального дозволу на виїзд дітям за кордон для проходження санаторно-курортного. Зазначений лист відповідач отримав 15.06.2015 р. але до даного часу ніяких дій не вчинив.

Таким чином, вона позбавлена можливості отримати дозвіл від батька дітей та вважає, що є всі підстави для судового захисту прав.

В зв'язку з наведеним просила суд надати їй, з часу набрання чинності рішення суду та до спливу календарного року, дозвіл на тимчасовий виїзд громадян України, неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за межі державного кордону України без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_2 для проходження оздоровлення та проходження санаторно-курортного лікування до Російської Федерації.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за межі України відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить суд, з урахуванням уточнень, скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2015 року та прийняти по справі нове рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, ОСОБА_2 зазначила, що рішення суду не відповідає вимогам ЦПК України, а саме висновок суду ґрунтується на суцільному припущенні, що є недопустимим з огляду на вимоги ЦПК України.

Заслухавши доповідача, представників сторін та апелянта, дослідивши матеріали справи колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що з 17 вересня 2010 року по 27 листопада 2014 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Від даного шлюбу сторони мають дітей - сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач зазначала, що виїзд до моря разом із дітьми необхідний для оздоровлення та лікування дітей,оскільки вони перебувають на обліку у лікарів.

Так, відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, передбачено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими Правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 передбачено, що Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд за межі України громадян, яки не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, можливо у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу

З матеріалів справи вбачається, що згідно до довідки № 317/50 виданої 22.06.2015 р. КЗОЗ Чугуївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" ОСОБА_4 рекомендовано санаторно-курортне лікування в санаторії нефрологічного, гастроентерологічного профілю Бермінводи (Харківська область), Миргород (Полтавська область).

Згідно до довідки № 317/51 виданої 22.06.2015 р. КЗОЗ Чугуївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" ОСОБА_5 рекомендовано санаторно-курортне лікування в санаторії гастроентерологічного профілюБермінводи (Харківська область), Миргород (Полтавська область).

Даних про те, що дітям було рекомендовано лікування в Євпаторії або в Кісловодську, матеріали справи не містять.

Крім цього, судом першої інстанції була надана оцінка тому факту, що позивач ОСОБА_2 має паспорт громадянина РФ 70 03 250279 виданий УВС Центрального району м. Тули 11.10.2003 року взамін паспорту Х-БО № 709249 від 17.04.1996 р. на ім'я ОСОБА_6, яка народилася у м. Чугуїв Харківської області та зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_3.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 не заперечувала того факту, що позивач мала паспорт громадянина РФ, однак на теперішній час відмовилась від російського громадянства, однак в судове засідання будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного факту не надала.

Тому судова колегія вважає, що у відповідача були законні побоювання, що позивач ОСОБА_2 отримавши дозвіл на тимчасовий віїзд дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за межі України на теріторію РФ, в наступному не повернеться до України.

Крім того, в позовній заяві ОСОБА_2 просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей на період з моменту набрання рішенням суду законної сили до спливу календарного року. Діючим законодавством передбачена можливість вирішити питання про надання дозволу на виїзд дитини з одним з батьків за кордон без згоди іншого на разовий виїзд і на конкретний період. Надання згоди на неодноразовий виїзд за кордон без зазначення конкретного терміну та державу у яку здійснюється виїзд законом не передбачено.

При таких обставинах суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову. доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді