УХВАЛА

іменем україни

9 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, за касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 28 листопада 2008 року начальником Жовтоводської виправної колонії № 26 управління Державного департаменту Управління з питань виконання покарань у Дніпропетровській області Жураховським І.С. стосовно нього була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ст. 391 КК України. Після проведення досудового розслідування кримінальна справа з обвинувальним актом була направлена для розгляду до суду. 27 листопада 2012 року у зв'язку набуттям чинності нового КПК України було розпочато кримінальне провадження на підставі вказаної кримінальної справи, яка на той час знаходилась на стадії досудового розслідування за постановою Жовтоводського районного суду Дніпропетровської області від 3 серпня 2012 року про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування. 13 березня 2015 року слідчим слідчого відділу Жовтоводського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі - СВ Жовтоводського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області) Лєбєдєвим Р.В. винесена постанова про закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч. 1 ст. 284 КПК України, що набрала законної сили.

Вважав, що незаконно порушивши справу, застосували до нього незаконні методи впливу, що принижує його гідність. Крім того, внаслідок порушення вказаної кримінальної справи відносно нього були застосовані незаконні дії.

Після звільнення у зв'язку зі спливом строку покарання в Жовтоводській виправній колонії № 26 він ще чотири роки був змушений їздити до м. Жовті Води Дніпропетровської області для спілкування зі слідчим, прокурором і участі у судових розглядах, пов'язаних з незаконним порушенням справи за ст. 391 КК України. Винні посадові особи не понесли відповідальність за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, йому була завдана моральна шкода.

Дії, рішення та бездіяльність органів прокуратури, сприяли тому, що він отримав додаткову перешкоду у відновленні своїх немайнових прав - можливості бачитися з рідними, які багато часу мешкають в іншій країні.

У зв'язку з перенесеним інфарктом, який мав місце 18 січня 2014 року, йому потрібен був безстресовий період для відновлення, зазначені незаконні дії і бездіяльність сприяли тому, що 27 серпня 2014 року він був визнаний інвалідом 3 групи, має обмеження щодо праці, йому заборонено переживати стресові навантаження. Вважав, що незаконне притягнення до кримінальної відповідальності має пряме відношення до погіршення його здоров'я.

Зазначав, що неправомірними діями, рішеннями і бездіяльністю насамперед органів прокуратури йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що був порушений його нормальний спосіб життя, створені штучні перешкоди для побачень з рідними, він був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав, які в повній мірі на сьогодні не відновлені, що завдало йому додаткової шкоди.

З урахуванням зазначеного позивач просив стягнути за рахунок державного бюджету на його користь 7 млн. 600 тис. грн моральної шкоди.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 250 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди шляхом зобов'язання Державної казначейської служби України списати зазначену суму з відповідного рахунку, на якому акумулюються кошти Державного бюджету України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 вересня 2016 року рішення районного суду змінено в частині способу захисту порушеного права ОСОБА_3 Резолютивну частину рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2015 року викладено у наступній редакції: стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 250 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у зв'язку із закриттям слідчим СВ Жовтоводського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області 13 березня 2015 року кримінального провадження, було порушено нормальні життєві зв'язки позивача, чим завдано йому моральних страждань, що свідчить про наявність підстав, передбачених положеннями чинного законодавства для відшкодування йому моральної шкоди, завданої незаконними діями, рішеннями і бездіяльністю органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Апеляційний суд погодився з таким висновком районного суду, змінивши рішення суду першої інстанції в частині порядку стягнення моральної шкоди.

З такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що вироком Кіровського районного суд м. Дніпропетровська від 20 липня 2006 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 191 ч. 5 КК України, та засуджено до 7 років позбавлення волі, покарання відбував у Жовтоводській виправній колонії № 26 управління Державного департаменту Управління з питань виконання покарань у Дніпропетровській області.

28 листопада 2008 року постановою начальника Жовтоводської виправної колонії № 26 управління Державного департаменту Управління з питань виконання покарань у Дніпропетровській області підполковником внутрішньої служби Жураховським І.С. було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст. 391 КК України у відношенні засудженого ОСОБА_3

18 грудня 2008 року слідчим СВ Жовтоводського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 пред'явлене обвинувачення за ст. 391 КК України за ознаками: злісна непокора законним вимогам адміністрації виправної установи особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу.

ОСОБА_3 був звинувачений у тому, що він, будучи засудженим 20 липня 2006 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ст. 191 ч. 5 КК України до 7 років позбавлення волі, відбуваючи покарання в Жовтоводській виправні колонії № 26, розташованій по пров. Дальньому в м. Жовті Води Дніпропетровської області, на шлях виправлення не став і, маючи умисел на ухилення від відбування покарання, навмисне порушував режим утримання, за що на нього 19 разів накладались дисциплінарні стягнення, у тому числі стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу.

Кримінальна справа з обвинувальним актом була направлена до суду.

Вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2009 року ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 391 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, із заліком в термін відбуття покарання час утримання у штрафному ізоляторі з 26 листопада 2008 року по 4 лютого 2009 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 лютого 2010 року зазначений вирок скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд зі стадії судового розгляду.

Постановою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2010 року кримінальна справа за звинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, повернута прокурору м. Жовті Води Дніпропетровської області для проведення додаткового розслідування.

Постановою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 3 серпня 2012 року вказана кримінальна справа за звинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, повторно була повернута прокурору м. Жовті Води Дніпропетровської області для проведення додаткового розслідування.

9 червня 2014 року слідчим СВ Жовтоводського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області Лєбєдєвим Р.В. винесена постанова про закриття кримінального провадження за ст. 391 КК України у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Зазначена постанова скасована постановою прокурора м. Жовті Води Дніпропетровської області від 20 листопада 2014 року, матеріали кримінального провадження направлені слідчому для подальшого проведення досудового розслідування.

Після проведення досудового розслідування, 13 березня 2015 року слідчим СВ Жовтоводського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області Лєбєдєвим Р.В. винесена постанова про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Відшкодовуючи позивачеві моральну шкоду, завдану незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, суди допустили порушення норм процесуального права.

Так, участь сторін у цивільному процесі зумовлена тим, що судовий спір має місце саме між ними і його вирішення впливає безпосередньо на їх права чи обов'язки.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України позивач формулює позовні вимоги і зобов'язаний був зазначити належний склад відповідачів у позові, а суд згідно вимог п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України - уточнити склад осіб, які беруть участь у справі. При цьому захист прав одних осіб за рахунок порушення прав інших осіб призведе до порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, послався на те, що ОСОБА_3 було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності, чим завдано моральну шкоду, проте у порушення ст. ст. 10, 33 ЦПК України не роз'яснив позивачу його право на подачу заяви про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів органів, незаконними діями яких позивачеві завдано моральних страждань.

Крім того, чч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» встановлено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам роз'яснено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна.

Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року № 6-2203цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

У порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України суди на вказане уваги не звернули, не визначились зі складом осіб, які беруть участь у справі, не застосували норми законодавства, які підлягали застосуванню; не встановили розмір мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування ОСОБА_3 під слідством та визначили розмір моральної шкоди, без урахування усіх обставин справи.

Ураховуючи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального законодавства та те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2015 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик