Справа № 322/57/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року смт. Новомиколаївка

НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого судді Шиш А.Б.

при секретарі Вишняк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новомиколаївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш авто" про визнання недійсним договору та стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш авто" про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 07 грудня 2015 року між ним та відповідачем у справі ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш авто" було укладено договір фінансового лізингу № 002874, предметом якого є трактор МТЗ-892, вартістю 19444,44 доларів США, що еквівалентно 490000 гривень станом на день підписання договору. На виконання вказаного договору позивачем було внесено 49000 гривень. Позивач вважає вказаний договір недійсним, посилаючись на те, що у додатках 1 та 2 до вказаного договору вказано іншу модель трактора, а саме МТЗ 82.1, відповідачем не було додержано вимог ст. 799 Цивільного кодексу України про нотаріальне посвідчення вказаного договору, сторонами договору не було підписано додаток № 3, який є невід'ємною частиною договору, договір не містить рік випуску трактору, та його колір.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш авто"в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим суд розглядає справу у відсутність його представника заочно, на підставі наявних в справі доказів.

Вислухавши пояснення представника позивача, а також вивчивши матеріали справи, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що 07 грудня 2015 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу № 002874 з відповідними додатками до нього, а саме графіком сплати авансового платежу та специфікації обраного транспортного засобу, які є його невід'ємною частиною. Відповідно до умов договору відповідач придбає у свою власність бажаний предмет договору і надає його позивачу за плату у тимчасове володіння та користування на умовах даного правочину. Найменування предмета лізингу і його технічні характеристики вказані у додатках та специфікації.

Позивач ОСОБА_1, посилаючись на вищевказані обставини, просить визнати договір недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексуУкраїни встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Проте позивач ОСОБА_1 посилається на обставини, які не зазначені у статті 203 Цивільного кодексу України, і які, відповідно, не тягнуть за собою визнання правочину не дійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягни згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ "Про фінансовий лізинг" істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається із оспорюваного договору та його додатків, у них міститься різна інформація про предмет лізингу, а саме у п. 1.1 Договору встановлено, що предметом лізингу є трактор МТЗ-892, а у додатках 1 та 2 до вказаного договору вказано іншу модель трактора, а саме МТЗ 82.1.

Вказане може свідчити про недосягнення між сторонами домовленості щодо предмету лізингу, що, в свою чергу, може потягнути за собою визнання договору не укладеним.

Відповідно до п. 8 розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року № 9, відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 Цивільного кодексу, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 Цивільного кодексу тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 Цивільного кодексу не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Умова щодо наявності в Договорі інформації, про рік випуску трактору, а також його колір, на яку вказує позивач, є взагалі не суттєвою для договорів фінансового лізину, та не вимагається законодавством, тому не є істотною.

Крім того позивач вказує, що при укладанні договору не була дотримана обов'язкова нотаріальна форма його посвідчення, передбачена ст. 799 Цивільного кодексу України.

Суд вважає, що форма укладеного між сторонами договору не була порушена.

Відповідно до ч.1 ст. 209 Цивільного кодексу України правочин, який вчинений у письмовій формі підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або за домовленістю сторін.

Згідно ст. 806 параграфу 6 "Лізинг" глави 58 "Найм (оренда)" Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Між сторонами було укладено договір фінансового непрямого лізингу, тобто лізингодавець зобовязаний придбати в майбутньому обраний предмет лізингу тільки після виконання встановлених договором умов лізингоодержувачем та передати його у користування.

Відповідно до ст. 759 786 параграфу 1 "Загальні положення про найм (оренду)" глави 58 "Найм (оренда)" Цивільного кодексу України врегульовані відносини предмету договору найму, плати за користування, строку договору, правових наслідків неналежного виконання договорів тощо. При цьому загальні положення про найм (оренду), викладені у ст. 759 786 Цивільного кодексу України не встановлюють вимог про обовязкове нотаріальне посвідчення договорів оренди або лізингу.

Згідно зі ст. 799 параграфу 5 "Найм (оренда) транспортного засобу" глави 58 "Найм (оренда)" Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Проте, положеннями ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено, що

договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору

лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

З наведеного вбачається, що договір фінансового лізингу повинен відповідати вимогам статей параграфу 6 "Лізинг" глави 58 "Найм (оренда)", параграфу 1 "Загальні положення про найм (оренду)" глави 58 "Найм (оренда)" Цивільного кодексу України та ЗУ "Про фінансовий лізинг", які не містять вимог про обовязкове нотаріальне посвідчення договорів фінансового лізингу. При цьому, норма ст. 799 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач, міститься у параграфі 5 "Найм (оренда) транспортного засобу" глави 58 "Найм (оренда)", який взагалі не регулює відносини фінансового лізингу та не є спеціальною нормою, а загальною, яка прямо не регулює відносини лізингу.

Що стосується не підписання сторонами Додатку № 3 до Договору, то суд зазначає, що відповідно до п. 10.3 та 10.4 договору сторони врахували особливість укладеного правочину та передбачили, що Додаток № 3 до договору сторони укладають на стадії купівлі/передачі предмету лізингу лізингоодержувачу, якщо його вартість залишиться незмінною, або виходячи з нової ціни товару, якщо така зміна відбудеться, тому доводи позовної заяви про те, що Додаток № 3 не був підписаний сторонами, як підстава для визнання його недійсним, не заслуговують на увагу.

Таким чином суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 10, 60, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя А.Б.Шиш