Справа №589/4722/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/270/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Хвостика С. Г. , Околота Г. М. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

25 вересня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який мотивувала тим, що 04 березня 2013 року між нею та ОСОБА_4 був укладений договір позики, відповідно до умов якого, вона, як позикодавець, передала у власність ОСОБА_4 28000,00 грн. Підтвердженням укладеного договору є розписка від 04 березня 2013 року. 26 серпня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_4 з письмовою вимогою про повернення позики. Відповідач повинна була виконати свій обовязок по поверненню суми боргу не пізніше 07 вересня 2015 року. Проте, відповідач взяті на себе зобовязання не виконала, тому вона просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь 28000,00 грн. заборгованості, а також понесені нею судові витрати.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вважає помилковим висновок суду про те, що написана відповідачем розписка не є борговим зобовязанням. Доводить, що договір позики укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України, а тому якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимог, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, що визначено ст. 530 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення представника відповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав:

Відповідно до ч. 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається що 04 березня 2015 року ОСОБА_4 власноручно склала розписку, згідно якої отримала від ОСОБА_5 28000,00 грн. (а.с.67).

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача будь-яких грошових сум.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання його позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей ( ч.2 ст.1047 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що складена відповідачем розписка про одержання 28000 грн. 00 коп. не свідчить про існування між сторонами правовідносин позики, оскільки у ній не зафіксоване взаємне волевиявлення позивача та відповідача щодо укладення саме такого договору і відсутнє зобовязання відповідачки про повернення коштів.

З показань свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 вбачається, що між фізичними особами ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 існували відносини з приводу здійснення підприємницької діяльності і ОСОБА_8, отримуючи готовий бізнес (аптеку), зобовязувалась сплатити їм компенсацію за обладнання, виконані будівельні та інші роботи, а оскільки усієї суми коштів визначених сторонами договору у ОСОБА_8 не було, тому вона зобовязувалась сплатити їх частками і про передачу частки цих коштів у розмірі 28000 грн.00 коп. і свідчить письмова розписка відповідачки у справі. На іншій стороні даної розписки зафіксовано отримання ОСОБА_7 від ОСОБА_5 10 травня 2013 року та 12 травня 2013 року коштів по 5000,00 грн.

З огляду на зміст розписки та з урахуванням пояснень самої позивачки та з показань допитаних судом першої інстанції свідків, колегія суддів приходить до висновку про відсутність між сторонами будь-яких грошових зобов'язань, які випливають із договору позики, а тому правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за розпискою в розмірі 28000 грн. 00 коп., немає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що всупереч вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України позивач не довела факту наявності між нею та відповідачем договірних відносин, які врегульовані ст.ст.1046, 1047 ЦК України та є позикою, оскільки даною розпискою зафіксовано лише передачу грошей від однієї фізичної особи до іншої.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невірність застосування судом норм матеріального чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до невірного вирішення справи.

За таких обставин, коли суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307. ст.ст.308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22 грудня 2015 року

у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -