У х в а л а

іменем україни

08 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Дем'яносова М.В.,Маляренка А.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Славутицька міська рада Київської області, відділ Державного земельного агентства у м. Славутичі Київської області Головного управління Державного земельного агентства у Київській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргоюОСОБА_4 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 09 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, обґрунтовуючи вимоги тим, що 25 листопада 2014 року ОСОБА_5, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, облаштовуючи свою територію під виробництво, самовільно пошкодив його майно, зокрема, зніс частину огорожі, яка стояла між їхніми будинками, та переніс межу між їх ділянками, зменшивши його земельну ділянку приблизно на 0,005 га. У відповідача відсутні будь-які правові підстави для знесення його огорожі та зміни встановлених меж земельних ділянок. При проведені приватизації їхніх земельних ділянок було внесено недостовірні дані при визначенні меж земельних ділянок. Із генерального плану забудови м. Славутича (ГСК-6, котеджна забудова Чернігівського кварталу), матеріалів приватизації котеджної забудови позиції 23-24 та матеріалі зйомки фактично закріплених меж ділянок (в основному позиції 23-2) вбачається, що межі приватизованих ділянок забудови зміщені від проекту в південну сторону на 4,0 м, котеджна забудова 23-26 виконана зі зміщенням від проекту у південно-західному напрямку на 2-2,5 м. Межі ділянок закріплені бетонними та металевими парканами (в основному позиції 23-24, 27), позиція 23 - північно-західний кут ділянки - закріплений відповідно до проекту. Північно-східний кут ділянки закріплений зі зміщенням від проекту в східному напрямку на 3,5 м. Південно-західний кут ділянки закріплений зі зміщенням від проекту в південно-західному напрямку на 15 м. Південно-східний кут ділянки закріплений зі зміщенням від проекту в південно-східному напрямку на 8,0 м. Позиція 24 - північно-західний кут ділянки закріплений зі зміщенням від проекту в східному напрямку на 3,5 м. Північно-східний кут ділянки закріплений зі зміщенням від проекту в північно-східному напрямку на 15 м. Південно-західний кут ділянки закріплений зі зміщенням від проекту в південно-східному напрямку на 8 м. Південно-східний кут ділянки закріплений зі зміщенням від проекту в південно-східному напрямку на 7,5 м. Позиція 25 - західна частина ділянки закріплена парканом зі зміщенням від проекту в східному напрямку від 2,0 м до 3,5 м. Позиція 27 - західна частина ділянки закріплена парканом зі зміщенням від проекту в східному напрямку на 4,0 м. Не зважаючи на те, що при забудові Чернігівського кварталу були розбіжності між його фактичною забудовою та генеральним планом, при проведенні приватизації земельних ділянок між ним, ОСОБА_5, ОСОБА_7, та ОСОБА_8 було узгоджено межі шляхом підписання відповідних документів, тобто, визначено межі в натурі. Даний порядок був грубо порушений відповідачем. Позивач звертався зі скаргою до органів місцевого самоврядування щодо захисту його порушених прав та просив у межах Закону України «Про місцеве самоврядування» та ЗК України прийняти рішення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 та зобов'язати його відновити межі між їхніми земельними ділянками. Листом від 28 липня 2015 року № 05-02/493 органи самоврядування рекомендували йому звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. У вересні 2015 року ним було отримано лист ОСОБА_5 від 28 липня 2015 року, яким підтверджується знесення паркану та останній вимагає відшкодування витрат за демонтаж паркану. У зазначеному листі відповідач на підтвердження правомірності своїх дій посилається на рішення Славутицької міської ради Київської області від 03 вересня 2014 року № 1554-48-VI, проте даним рішенням лише доручено відділу містобудування та архітектури провести роз'яснювальну роботу із власниками земельних ділянок ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_4, та ОСОБА_8 щодо необхідності виконання вимог ЗК України стосовно добросусідства, а також у разі неврегулювання спірного питання шляхом звернутися до суду із відповідним позовом. Посилаючись на викладене, позивач просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом приведення його земельної ділянки та паркану до стану, який існував до порушення його прав, а саме до 25 листопада 2014 року.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 09 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок і дотримуватись правил добросусідства.

Судами встановлено, що рішенням Славутицької міської ради Київської області від 20 вересня 2002 року № 66-06-ІV ОСОБА_4 було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,06 га на території Чернігівського кварталу, АДРЕСА_2, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_4 отримав державний акт від 06 серпня 2004 року серії НОМЕР_1, виданий виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області, на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0600 га, розташовану у Чернігівському кварталі, АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд (юридична адреса розташування земельної ділянки - АДРЕСА_2).

Право власності ОСОБА_4 на вищевказаний будинок 16 грудня 2004 року зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 24 листопада 2004 року № 730 затверджено акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкту «Двоповерховий житловий будинок АДРЕСА_2 індивідуального забудовника ОСОБА_4

Рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської ради від 01 грудня 2004 року № 776 ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності від 13 грудня 2004 року на будинок, загальною площею 264,7 кв. м, житловою площею 90,7 кв. м, який складається із 4-х кімнат, розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю від 12 лютого 2010 року серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 10, виданого виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області, ОСОБА_9 є власником суміжної земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_4, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд (юридична адреса розташування земельної ділянки: АДРЕСА_1).

На підставі заяви ОСОБА_4 від 15 червня 2002 року було проведено інвентаризацію та встановлення меж земельної ділянки, складено акт установлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі та передачі на зберігання встановлених межових знаків землекористування ОСОБА_4 на території АДРЕСА_2, складено план меж земельної ділянки площею 0,0600 га з описом меж та таблицею точок, ліній і дирекційних кутів.

Згідно з висновком експертного будівельно-технічного дослідження № ЧК-98/1 (на замовлення ОСОБА_4 щодо встановлення на місцевості меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 встановлено невідповідність фактичних меж та площі земельної ділянки, якою користується ОСОБА_4, межам та площі земельної ділянки, які вказані в державному акті. Так, фактична площа земельної ділянки становить 838,0 кв. м, тоді як згідно з державним актом 600 кв. м, тобто збільшена на 238,0 кв. м. При порівнянні меж земельної ділянки відповідно до державного акта фактичні межі земельної ділянки позивача (по парканах) розташовані так, що власники розташованої ліворуч сусідньої земельної ділянки НОМЕР_3 (юридична адреса - АДРЕСА_3, власник - ОСОБА_6) користуються частиною суміжної земельної ділянки № НОМЕР_6, площею 64,78 кв. м, яка належить позивачу; ОСОБА_4 користується частиною розташованої праворуч суміжної земельної ділянки НОМЕР_4, площею 70,63 кв. м (юридична адреса АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_5). При порівнянні меж земельної ділянки з генеральним планом Чернігівського кварталу м. Славутича фактичні межі земельної ділянки розташовані так, що власники земельної ділянки НОМЕР_3 користуються частиною розташованої ліворуч суміжної земельної ділянки НОМЕР_5, площею 15,6 кв. м, власник земельної ділянки НОМЕР_5 ОСОБА_4 - частиною розташованої праворуч земельної ділянки НОМЕР_4, ОСОБА_5 - частиною розташованої праворуч земельної ділянки площею 20,69 кв. м. Для відновлення меж земельної ділянки, площею 600 кв. м, згідно з державним актом, а також згідно з генеральним планом необхідно перенести існуючі межі (паркани) відповідно до варіантів, зазначених у додатках № № 1 та 2 до висновку експертного дослідження.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 10 квітня 2014 року, яке набрало законної сили 26 квітня 2014 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_10 до виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, третя особа - відділ Держземагенства у м. Славутичі Київської області, про визнання недійсним державного акта на право на землю. В мотивувальній частині цього рішення зазначено що «для відновлення меж земельної ділянки, площею 600 кв. м, згідно з державним актом, а також згідно з генеральним планом необхідно перенести існуючі межі (паркани) відповідно до варіантів, зазначених у додатках № № 1 та 2 до висновку експертного дослідження».

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові, виходячи із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, яким чином відповідач чинять йому перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, що не належить до компетенції касаційного суду, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, отже колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 09 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.К. Парінова

М.В.Дем'яносов

А.В.Маляренко