АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2107/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Гудзюк І.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівДемченка В. А., Сіренка Ю. В.
при секретаріГаджієвій Ю. В.

з участю представника ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_14.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_8, як законного представника (опікуна) недієздатного ОСОБА_9 - ОСОБА_6 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8, як законного представника (опікуна) недієздатного ОСОБА_9, до ОСОБА_10, державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори ОСОБА_14, Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, Головне територіальне управління юстиції в Черкаській області про визнання незаконним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, незаконної реєстрації права на спадщину за заповітом, незаконної інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на майно та реєстру прав власності на нерухоме майно державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ОСОБА_8, як законний представник (опікун) недієздатного ОСОБА_9, звернулась до суду із позовом до ОСОБА_10, державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори ОСОБА_14., Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, третя особа Балаклеївська сільська рада Смілянського району Черкаської області, про визнання незаконним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, незаконної реєстрації права на спадщину за заповітом, незаконної інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на майно та реєстру прав власності на нерухоме майно державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна /а.с. 1-9/.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_8 та представник останньої ОСОБА_6 вказували, що 08 серпня 2015 року ОСОБА_10 незаконно отримав у Смілянській державній нотаріальній конторі Черкаської області свідоцтво про право на спадщину за заповітом, аналогічно, цього ж дня незаконно оформив рішення державного реєстратора, а саме ОСОБА_14., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за яким власником спадкового майна на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є відповідач ОСОБА_10

А тому, з 08 серпня 2015 року ОСОБА_10 незаконно успадкував у власність нерухоме майно у вигляді житлового будинку із надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0, 0643 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за цією ж адресою.

Зазначене майно раніше належало ОСОБА_11, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок самогубства, залишивши заповіт на ОСОБА_10

Позивач та його представник вважають, що ОСОБА_10, звертаючись до нотаріуса для оформлення спадщини, не вказав про наявність іншого спадкоємця ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, інваліда 2-ої групи безстроково, який як спадкоємець п'ятої черги (родич спадкодавця ОСОБА_11.), має право на обов'язкову частку у спадщині, що передбачено ст.ст. 1241, 1265 ЦК України.

При цьому, ОСОБА_9, як недієздатна особа, в силу ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину.

Тому ОСОБА_8 та ОСОБА_6 зазначали, що спадкові документи ОСОБА_10, «…через спадкову аферу», не мають ні юридичної сили, ні правового значення.

12 березня 2016 року ОСОБА_8 разом із представником ОСОБА_6 подали до суду уточнюючу позовну заяву, в якій крім мотивів позову, викладених вище, зазначили, що відповідач ОСОБА_10 також приховав від нотаріуса та інших відповідачів, що у Смілянському відділі поліції ГУНП в Черкаській області перебувають два кримінальні провадження, по яких кваліфікується смерть спадкодавця ОСОБА_11 як умисне вбивство за ч.1 ст.115 КК України або як доведення її до самогубства за ч.1 ст.120 КК України /а.с. 101-109/.

Позивач просила суд:

- скасувати, як незаконне свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 08 серпня 2015 року, за яким ОСОБА_10 безпідставно отримав у Смілянській державній нотаріальній конторі Черкаської області свідоцтва про право на спадщину за заповітом опісля померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 на спадкове майно, саме: житловий будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0, 0643 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за цією ж адресою;

- скасувати, як незаконне, рішення державного реєстратора, а саме, ОСОБА_14. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу) індексний номер: 23516819 від 08 серпня 2015 року, за яким власником спадкового майна на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 серпня 2015 року є ОСОБА_10;

- скасувати, як незаконну, інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна яку 24 грудня 2015 року сформував ОСОБА_12 в особі Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, із якої вбачається, що відповідач ОСОБА_10 є власником спадкового майна згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 08 серпня 2015 року Смілянською державною нотаріальною конторою Черкаської області.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_8, як законного представника (опікуна) недієздатного ОСОБА_9 - відмовлено /т. 152-153/.

Стягнуто із законного представника (опікуна) недієздатного ОСОБА_9 - ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 судові витрати за надання правової допомоги адвоката в розмірі 1 600 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, у серпні 2016 року ОСОБА_8, як законний представник (опікун) недієздатного ОСОБА_9, через свого представника звернулася з апеляційною скаргою.

Вимоги якої обґрунтовує тим, що суддя Гудзюк І.В. не мав законних підстав для участі в розгляді справи в суді першої інстанції та мав заявити собі самовідвід. Оскільки, як зазначає апелянт, суддя Гудзюк І.В. є кумом представника ОСОБА_10 - ОСОБА_13, а відповідач № 2 по справі - державний нотаріус ОСОБА_14. - дружина судді Компанійця О.В., що є колегою судді Гудзюка І.В.

Також ОСОБА_6 наголошує на тому, що судом першої інстанції не взято до ваги, що в Смілянському МРВ УМВС України в Черкаській області наявні два кримінальні провадження, по яких кваліфікується смерть спадкодавця ОСОБА_11 як умисне вбивство за ч. 1 ст. 115 та як доведення її до самогубства за ч. 1 ст. 120 КК України та, що відповідач ОСОБА_10, як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_11, при зверненні до нотаріуса за оформленням права спадщини вчинив «спадкову аферу», приховав ці факти, а також не повідомив, що ОСОБА_9, будучи інвалідом, прийняв спадщину після смерті ОСОБА_11 і, як спадкоємець п'ятої черги за законом, відповідно до ст.1265 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщині, «…бо є її родичем ближнього ступеня споріднення», а інших спадкоємців 1-4-ї черги не має. У зв'язку з чим правовстановлюючі документи на будинок, які ОСОБА_10 отримав в порядку спадкування не мають юридичної сили.

Апелянт просить суд скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 травня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апелянта, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Даним критеріям оскаржуване рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і як наслідок ухвалив рішення по справі з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, колегією суддів за матеріалами справи установлено, що 30 червня 2007 року ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в відділі РАЦС по м. Смілі Смілянського МРУЮ Черкаської області зареєстрували шлюб, актовий запис №224 /т. 1 а.с. 65 зворотна сторона/.

Згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Смілі померла ОСОБА_11 /т. 1 а.с.60/, після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входив житловий будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0643 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за цією ж адресою.

За життя 24 лютого 2004 року ОСОБА_11 склала нотаріально посвідчений заповіт, відповідно якого усе своє майно, де б воно не було, та з чого воно б не складалось, і все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_10 /т. 1 а.с. 66/

29 листопада 2014 року ОСОБА_10, як спадкоємець першої черги, звернувся із письмовою заявою до Смілянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а 08 серпня 2015 року із заявою про видачу йому як єдиному спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину за заповітом / т. 1 а.с. 59/.

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

08 серпня 2015 року державний нотаріус Смілянської державної нотаріальної контори ОСОБА_14. видала ОСОБА_10 два свідоцтва про право на спадщину за заповітом: на житловий будинок із надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0, 0643 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за цією ж адресою, що належали на праві власності померлій дружині ОСОБА_11 /т. 1 а.с. 83/.

Про наявність інших спадкоємців першої черги, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_11, доказів у справі не має.

Згідно ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

У п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що перелік осіб, які мають право на обов'язковому частку, що визначений ст.1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини.

А позивач ОСОБА_9 до категорії осіб, перелік яких зазначений в ч.1 ст.1241 ЦК України не належить, оскільки, як вказує сам позивач, є спадкоємцем п'ятої черги (родич спадкодавця ОСОБА_11.), тому на нього норми закону щодо права на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_11 не розповсюджуються. У зв'язку з чим незалежно від того факту, що ОСОБА_9 як інвалід є особою, що прийняла спадщину, при наявності заповіту, який був складений на ім'я ОСОБА_10, він права на спадкування не має. Про що вірно вказав суд першої інстанції.

Тому, за встановлених обставин, правильним є висновок суду першої інстанції, що при видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_10, державний нотаріус Смілянської державної нотаріальної контори ОСОБА_14. діяла правомірно.

Згідно ч.2 ст.2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Отже, вина в умисному позбавленні життя спадкодавця повинна бути встановлена у визначеному чинним законодавством порядку, а саме вироком суду, який набрав законної сили. Тільки після набрання таким вироком законної сили є підстави для звернення до суду з позовом про усунення спадкоємця від спадкування.

Звертаючись зі скаргою представник позивача вказав, крім вище зазначеного, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано факту відкриття кримінально провадження за фактом умисного вбивства ОСОБА_11 або доведення її до самогубства та відмовлено в зупиненні провадження до вирішення кримінального провадження.

Перевіривши доводи представника позивача в цій частині та в частині правомірності відмови судом у зупиненні розглядом справи у зв'язку з наявністю порушених кримінальних проваджень за фактом смерті ОСОБА_11, колегією суддів було витребувано з Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області передсмертну записку покійної ОСОБА_11 /т.2 а.с.86/, зі змісту якої вбачається, що остання вчинила самогубство.

Також до справи були долучені та досліджені в ході апеляційного розгляду постанови слідчого Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області О.В.Мартинюк про закриття кримінальних проваджень від 07 квітня 2016 року /т.2 а.с.55-56/, автентичність яких не заперечував ОСОБА_6

Зі змісту вказаних постанов вбачається, що, розглянувши матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001846 від 13.11.2014 року та №0002204 від 17.12.2015 року, приймаючи до уваги, що ознак кримінального походження смерті ОСОБА_11 не було виявлено, а також, враховуючи, що підозри ОСОБА_9 щодо доведення ОСОБА_11 до самогубства є надуманими, слідчий постановив кримінальні провадження №0001846 від 13.11.2014 року та №0002204 від 17.12.2015 року - закрити у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Сторонами визнається, що дані постанови на час розгляду справи колегією суддів є чинними, і , як пояснив представник позивача ОСОБА_6, були предметом оскарження до суду, але підстав для їх скасування суд не виявив.

Ч.1 ст. 1224 ЦК України передбачено , що не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя.

Тому, за встановлених обставин, суд правомірно відмовив як в зупиненні провадження, так і в задоволенні вимог позивача з підстав, які передбачені ч.1 ст. 1224 ЦК України, оскільки доказів причетності ОСОБА_10 до смерті ОСОБА_11, в тому числі в доведенні її до самогубства, позивач не надав.

Представник позивача, звертаючись зі скаргою, крім вищевказаного, також посилався на ту обставину, що головуючий суддя, який ухвалив рішення, підлягав відводу (самовідводу), але ці посилання не знайшли підтвердження, оскільки питання, щодо відводу судді Гудзюка І.В. були предметом розгляду суду першої інстанції та вирішені у передбачений ст.20-25 ЦПК України спосіб /т.1 а.с.134-/ і, при правильному вирішенні спору, не можуть бути підставою для скасування чи зміни законного рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

А тому, з врахуванням встановлених обставин, матеріалів справи, доводів сторін та апеляційної скарги, положень норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність ухваленого рішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції до залишення без змін, відповідно до вимог ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8, як законного представника (опікуна) недієздатного ОСОБА_9 - ОСОБА_6 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 травня 2016 року - відхилити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8, як законного представника (опікуна) недієздатного ОСОБА_9, до ОСОБА_10, державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори ОСОБА_14, Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, Головне територіальне управління юстиції в Черкаській області про визнання незаконним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, незаконної реєстрації права на спадщину за заповітом, незаконної інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на майно та реєстру прав власності на нерухоме майно державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :