Справа №490/5396/13-ц 15.11.2016
Провадження №22-ц/784/1872/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 490/5396/13-ц Головуючий І інстанції Алєйніков В.О.
Провадження № 22-ц/784/1872/16 Доповідач Темнікова В.І. Категорія 20
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
15 листопада 2016 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :
головуючого Темнікової В.І.,
суддів Данилової О.О., Прокопчук Л.М.,
за участю секретаря Тищенко Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, удаваним, розірвання договору та повернення майна, -
В С Т А Н О В И Л А:
В травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі продажу недійсним. 24 січня 2014 року, уточнивши свої позовні вимоги, позивач остаточно просив суд про визнання недійсним договору купівлі-продажу, як удаваної угоди, розірвання договору та повернення спірної квартири.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 24 грудня 2014 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2014 року було скасовано та ухвалене нове рішення, яким було визнано недійсним договір купівлі продажу квартири №17 по вул. В.Морська в м. Миколаєві, укладений 20 липня 2009р. між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та визнано, що сторонами вчинено договір довічного утримання. Розірвано договір довічного утримання та повернуто у власність ОСОБА_2 квартиру № 17 по вул. В.Морська в м. Миколаєві. Крім того, цим рішенням було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі у розмірі 2725 грн. 60 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2016р. після перегляду справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 рішення апеляційного суду Миколаївської області від 24 грудня 2014 року було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При повторному розгляді справи рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 21 вересня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_2 була задоволена частково шляхом скасування рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2014 року та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі- продажу квартири АДРЕСА_1 від 20 липня 2009року, укладеного між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за № 552 недійсним, визнання його удаваним, застосування до вказаного договору правил ст. 744 ЦК України, розірвання договору та повернення квартири ОСОБА_2 було відмовлено.

Як убачається з тексту даного рішення питання про розподіл судових витрат, апеляційним судом не вирішувалося.

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій серед інших вимог просить також стягнути на її користь з ОСОБА_2 судові витрати по справі у розмірі 1021,56 грн., які були сплачені нею при зверненні з касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 24 грудня 2014 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Факт звернення ОСОБА_1 з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а також нонесення нею витрат на оплату судового збору за звернення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ підтверджені матеріалами справи.

Згідно ст. 215 ЦПК України резолютивна частина рішення повинна містити відомості про розподіл судових витрат. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тобто, до обовязкових дій суду під час ухвалення рішення суду законом віднесено і вирішення питання про розподіл судових витрат. А якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат, то відповідно до п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання. При цьому додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат не ухвалюється і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено тільки у тому випадку, коли під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися.

Як убачається з матеріалів справи, в ній знаходяться документи про сплату судового збору за подання касаційної скарги ОСОБА_1 у розмірі 511,60грн. та 510грн. (а. с. 200, 232)., тобто відповідачкою надавалися докази про сплату даного судового збору. Остаточне рішення по справі було винесено 21 вересня 2016 року.Тобто, під час ухвалення остаточного рішення по справі суд зобовязаний був в рішенні суду вирішити питання про розподіл всіх посенесених сторонами судових витратах по справі, але цього апеляційним судом зроблено не було.

З урахуванням викладеного заявлені ОСОБА_1 вимоги в частині стягнення на її користь з ОСОБА_2 судових витрат по справі у розмірі 1021,56 грн., які були сплачені нею при зверненні з касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 24 грудня 2014 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, підлягають задоволенню шляхом ухвалення додаткового рішення по справі.

Керуючись ст. 220 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 1021,56 грн.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили в касаційному порядку.

Головуючий Судді