Єдиний унікальний номер 234/8666/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1943/2016
Єдиний унікальний номер 234/8666/16-ц Головуючий у 1 інстанції Літовка В.В.
Номер провадження 22-ц/775/1943/2016 Доповідач Дундар І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Корчистої О.І., Тимченко О.О.

за участю секретаря Брежнєва Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, від імені якої діє ОСОБА_3,

на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06 вересня 2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2016 року позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому вказала, що з 12 серпня 2006 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого має доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з нею. В період шлюбу вони придбали холодильник LG, вартістю 11500 грн., телевізор Samsung, вартістю 12400 грн., мікрохвильову піч Panasonic, вартістю 4600 грн., пральну машину Siemens, вартістю 6500 грн., які просила виділити ОСОБА_2 та квартиру АДРЕСА_1, вартістю 155000 грн., яку просила виділити їй, оскільки з нею проживають неповнолітні діти та припинити право спільної сумісної власності на квартиру.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 06 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, від імені якої діє ОСОБА_3, просила скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, виділити у власність ОСОБА_2 рухоме майно на суму 35 000 грн., а ОСОБА_1- квартиру АДРЕСА_1 вартістю 155 000 грн., припинити право спільної сумісної власності на дану квартиру, оскільки рішення є незаконним та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права: суд порушив норми сімейного та цивільного законодавства, не вірно проаналізував та застосував їх при розгляді справи, не врахував, що квартира є спільним майном подружжя, право на яке чоловіка вона зараз оспорює, суд не взяв до уваги та не врахував заяву відповідача про визнання позову, не вирішив спір відносно іншого майна.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу, просила задовольнити.

Відповідач до суду не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що сторони по справі з 12 серпня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, 04 лютого 2008 року позивач придбала квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не доведено, що її право власності на квартиру порушено, не визнано або оспорюється відповідачем.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вказаним вимогам закону не відповідає.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя та припинення права спільної сумісної власності на квартиру, ОСОБА_1 посилалась на положення ст. 70 СК України, якими передбачено випадки збільшення частки майна дружини, чоловіка, якщо з нею, ним проживають діти та ст.372 ЦК України щодо можливості збільшення частки співвласника за наявності обставин, які мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1, зареєстрована на ім'я позивача 4 лютого 2008 року (арк..спр.17) придбана в період шлюбу, який зареєстрований 12 серпня 2006 року (арк..спр. 13).

На підставі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Отже, той факт, що спірна квартира зареєстрована на ім'я позивача, не свідчить про її право особистої власності на дану квартиру.

Посилання суду першої інстанції на те, що право власності позивача на квартиру та інше майно не оспорюється з посилання на заяву відповідача, не відповідає обставинам справи, оскільки з наданої відповідачем заяви (арк..спр.34) виходить, що ОСОБА_2 в повному обсязі визнає позовні вимоги та просить розглянути справу без його участі.

На підставі викладеного висновки суду про відсутність порушень прав позивача не ґрунтуються на законі та не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

При розгляді даної справи суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, що є підставами для скасування рішення з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд першої інстанції поданій заяві не дав належної правової оцінки.

Так, за змістом частини 1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки спільна сумісна власність не передбачає визначення часток учасників, а поширюється на усе майно, при здійсненні поділу такого майна слід виходити з презумпції рівності часток. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Подружжя мають право відступити від принципу рівності часток при поділі на підставі шлюбного договору (ч. 3 ст. 97 СК), якщо тільки дане положення шлюбного договору не ставить одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище (ч. 4 ст. 93 СК). Крім того, підставою для зміни рівності часток подружжя СК називає також "домовленість" між подружжям. Очевидно, під такою "домовленістю" слід розуміти укладення між подружжям договору про поділ майна, що є у спільній сумісній власності (ст. 69 СК). Якщо об'єктом поділу є нерухоме майно, договір укладається у письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню (ч. 2 ст. 69 СК).

Під час розгляду справи сторонами ані шлюбного договору, ані договору про поділ майна суду надано не було.

В той же час нормами Сімейного кодексу України передбачено випадки можливості відступлення від засади рівності часток.

Так, ч. 2, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

На підставі п.30 вищевказаної Постанови Пленуму при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

Позивачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції надано рішення Хмельницького міськрайонного суду від 6 липня 2016 року, яким розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 650 грн. щомісячно, починаючи з 4 квітня 2016 року і до повноліття дітей, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (арк..спр.86).

Згідно ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не була присутня під час судового засідання, за результатами якого ухвалено рішення, пояснення суду не надавала.

16 червня 2016 року ОСОБА_1, від імені якої діє ОСОБА_3, звернулась до суду з клопотанням про забезпечення проведення розгляду справи в режимі відео конференції (арк..спр.29).

В супереч положень ст.158-1 ЦПК України суд вказане клопотання не вирішив.

Крім того, в порушення вимог ст.74, 76 ЦПК України, відкладаючи розгляд справи, призначеної на 21 червня 2016 року, суд не повідомив позивача про час та місце розгляду справи (арк..спр.31).

На підставі ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" п.23- розглядаючи і вирішуючи цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності, суди відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК повинні роз'яснювати особам, які беруть у ній участь, їх права та обов'язки, попереджувати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з положень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" готуючи справу до розгляду, суд повинен визначити: обставини, які мають значення для справи, та факти, що підлягають встановленню і покладені в основу вимог і заперечень; характер спірних правовідносин і зміст правової вимоги; матеріальний закон, який регулює спірні правовідносини; вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів; визначити коло доказів відповідно до характеру спірних правовідносин і роз'яснити, якій із сторін слід довести певні обставини; вжити заходів для забезпечення явки в судове засідання, а також сприяти врегулюванню спору до судового розгляду, ч.3 - з метою врегулювання спору до судового розгляду суди мають з'ясовувати: чи не відмовляється позивач від позову, чи визнає позов відповідач, чи не бажають сторони укласти мирову угоду або передати справу на розгляд третейського суду. Зазначені процесуальні дії можуть бути вчинені лише в позовному провадженні та повинні здійснюватися не формально; суди мають вживати дієві заходи для примирення сторін та врегулювання спору до судового розгляду, зберігаючи при цьому об'єктивність і неупередженість. Зокрема, вони мають роз'яснювати сторонам можливості розгляду справи у третейському суді та порядок виконання його рішення, суть та процедуру здійснення кожної дії та їх наслідки, п.13 - при з'ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов'язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом, зокрема статтею 61 ЦПК.

Звертаючись до суду з позовом про розподіл спільного майна подружжя, позивач посилалась на наявність підстав для відступлення від рівності часток подружжя.

Суд першої інстанції на зазначені положення закону та зміст позовних вимог уваги не звернув, фактично ухилився від з'ясування обставин по справі.

Вищевикладені обставини, порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону при розгляді справи є підставами для прийняття нових доказів судом апеляційної інстанції.

Отже, апеляційний суд вважає, що оскільки з позивачем проживають діти, а розмір аліментів, які вона одержує (650 грн. на двох дітей) є недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, наявні підстави для відступлення від засади рівності часток подружжя, тобто позовні вимоги в частині розподілу майна підлягають задоволенню.

На підставі ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги в частині поділу майна співвласників задоволено, позовні вимоги в частині припинення права спільної сумісної власності на спірну квартиру також підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 1550 грн. (арк..спр.1), тобто з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по оплаті судового збору в сумі 775 грн.

Керуючись ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якої діє ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06 вересня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Розділити майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на холодильник LG, вартістю 11500 грн., телевізор Samsung, вартістю 12400 грн., мікрохвильову піч Panasonic, вартістю 4600 грн., пральну машину Siemens, вартістю 6500 грн.

Припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 775 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: