Справа № 541/1090/16-ц
Провадження № 4-с/541/7/2016
У Х В А Л А

08 червня 2016 року. Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі : головуючого судді Чернюк В.Д.,

при секретарі Олешко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миргороді справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність ВДВС Миргородського МРУЮ Полтавської області (так у скарзі),-

в с т а н о в и в :

В травні 2016 року заявниця ОСОБА_1 звернуласся в суд з цією скаргою, уточнивши її, та, посилаючись на порушення субєктом оскарження прав свого малолітнього сина ОСОБА_2 через бездіяльність, яка проявилася у не знятті арешту зі спадкового майна квартири, право на спадкування якої набув батько її дитини ОСОБА_3 / а.с.1, 14 /.

В судове засідання заявниця не прибула, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи / а.с. 17, 18 /, заявивши у поданій скарзі про розгляд справи у її відсутність / а.с. 14, зворотня сторона /.

Представник субєкта оскарження, який на час розгляду справи перейменовано у Миргородський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_4, що діє на підставі відповідної довіреності / а.с. 27 /, подану скаргу не визнав, вважаючи її безпідставною, подавши письмові заперечення проти неї, в яких зазначив, що станом на 07 червня 2016 року на виконанні у відділі відкритих виконавчих проваджень з виконання виконавчих документів, за якими боржником є ОСОБА_5 немає. Згідно наявних відомостей, арешт на квартиру № 321 по вул. Свідницького в м. Миргороді Полтавської області не накладався, а отже підстав визнавати бездіяльність відділу щодо не зняття арешту саме з цієї квартири немає. Заявниця, чи її малолітній син не є учасниками виконавчого провадження, не замінювалися, як сторони виконавчого провадження а відтак не наділені правом відповідно до ст. 383 ч. 1 ЦПК України звертатися до суду з такою скаргою. За змістом поданого клопотання представник субєкта оскарження справу просив розглянути у його відсутність / а.с. 26 /.

Дослідивши письмові докази по справі, надані заявницею ОСОБА_1 і представником субєкта оскарження, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про не обґрунтованість поданої скарги та необхідність відмови у її задоволенні.

При розгляді скарги судом зясовано, що за повідомленням начальника ВДВС Миргородського МРУЮ ОСОБА_6 від 15.04.2016 року за № 4076, адресованого заявниці ОСОБА_1, за даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на 14 квітня 2016 року виконавчі провадження про стягнення боргів з ОСОБА_5 на виконанні у цьому відділі не перебувають / а.с. 7 /. Викладене вказує на те, що при відсутності відповідного виконавчого провадження ні держаний виконавець цього органу державної виконавчої служби, ні інша посадова особа такого органу, не здійснюють будь яких виконавчих дій, а відтак позбавлені права і можливості реалізовувати свої права та обовязки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Із системного аналізу змісту ст. 383 ч. 1 ЦПК слідує, що право на звернення в суд з подібною скаргою мають учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, чиї права та свободи порушено. При цьому предметом оскарження є рішення, дії або бездіяльність, а безпосередніми субєктами оскарження є державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального кодексу.

Як вбачається зі змісту скарги заявниці ОСОБА_1 та долучених до неї матеріалів, ні сама вона, ні її малолітня дитина не є учасниками виконавчого провадження, або особами, які залучалися до проведення якихось виконавчих дій. В поданій скарзі дії або бездіяльність конкретного державного виконавця чи іншої конкретної посадової особи державної виконавчої служби не оскаржуються. Подані до суду матеріали не містять жодних відомостей про те, що таке звернення до суду повязане саме із виконанням судового рішення, а не рішенням іншого органу чи службової особи, так само, як відсутні і відомості про те, що саме Миргородським міськрайонним судом Полтавської області з цього приводу видався якийсь виконавчий лист.

За витягом з Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна, долученого заявницею до її скарги / а.с. 6 / вбачається, що в дійсності таке обтяження реєструвалося Першою миргородською державною нотаріальною конторою 23 лютого 2005 року на основі постанови Миргородської виконавчої служби (так у витягу) від 21.07.2003 року, однак не відносно квартири № 321, як про те йдеться у скарзі, а стосовно квартири № 312 по вул. Свідницького в м. Миргороді Полтавської області.

Підсумовуючи викладене слід прийти до висновку про те, що обґрунтованих доказів порушення субєктом оскарження прав малолітньої дитини заявниці та її самої, як не учасників виконавчого провадження, суду не надано.

При цьому слід зважити і на те, що при відсутності відповідного виконавчого провадження державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби позбавленні можливості вчинити відповідні дії по зняттю арешту з квартири, яка в дійсності під таким арештом не перебуває, а відтак ними і не порушено прав чи свобод заявниці, або прав і свобод її малолітньої дитини, які не є учасниками виконавчого провадження, а тому і не набули права, передбаченого ст. 383 ч. 1 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 383, 386 388 ЦПК України, суд ,-

у х в а л и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльності Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та покладення зобовязання скасувати постанову про арешт майна боржника і зняти арешт з квартири № 321 по вул. Свідницького в м. Миргороді Полтавської області відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Миргородського

міськрайонного суду ОСОБА_7