АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Васалатй К.А.
№22-ц/796/7043/2016 Доповідач Кравець В.А.
Справа №756/3684/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Качана В.Я., Шиманського В.Й.,

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року у справі за скаргою боржника ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Оболонського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А

У лютому 2016 року боржник ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, в якій просила визнати незаконною та скасувати постанову Головного державного виконавця Городньої Г.Ю. державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції, ВП№49983391 від 01.02.2016 року та у разі застосування державним виконавцем заходів забезпечення виконання судового рішення на підставі оскаржуваної постанови (арешт, розшук майна, тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, привід тощо) застосовані заходи скасувати.

В мотивування вимог посилалася на те, що державний виконавець на підставі ст. 25 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» зобовязаний був відмовити в прийнятті до провадження виконавчого документа, строк предявлення для примусового виконання якого було пропущено, а також відмовити у відкритті виконавчого провадження.

Крім того, постанова державного виконавця була направлена на адресу боржника та отримана останньою після закінчення строку для самостійного виконання рішення суду. Такими діями державного виконавця були суттєво порушені права боржника.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року скаргу залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та направити справу для продовження її розгляду, посилаючись на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права.

Вказує на те, що державний виконавець Городня Г.Ю. направила поштою лист про відкриття виконавчого провадження після спливу терміну 7-ми днів на добровільне виконання, чим порушила права і свободу боржника ОСОБА_1

Крім того, державний виконавець відкрив виконавче провадження після закінчення строку предявлення виконавчого документу (порушено виконавчу давність, один рік) ст.22 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавчий лист був виданий Оболонським судом 12.10.2010 року, а поданий до виконання тільки 28.01.2016 року.

В судовому засіданні представник боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

Залишаючи скаргу без задоволення, суд виходив з того, що по суті вже вирішено той самий спір між тими самими сторонами у відповідності до ухвали суду від 29.03.2016 р. під головуванням судді Шумейко О.Ю., а представник скаржника не зміг у судовому засіданні довести протилежне.

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2010 року задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк», стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 81 204,39 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 649 829,96 грн. (а.с.80-82)

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02 серпня 2012 року замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» (а.с 146-147).

За постановою головного державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві ОСОБА_3 від 01 лютого 2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» суми боргу за кредитним договором у розмірі 652 069,96 грн.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

У статях 74-76 ЦПК України врегульовано порядок вручення судових повісток.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України, яка є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_6 проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Положенням ч.1ст. 74 ЦПК України визначено, що судові повідомлення здійснюються судовими повістками - повідомленнями.

Частиною 4 названої статті встановлено, що судова повістка-повідомлення повинна бути вручена завчасно.

Однак, у матеріалах справи відсутні дані про належне повідомлення сторін про час та місце розгляду скарги, що є порушенням порядку розгляду даного питання, так як ч.1,2 ст. 386 ЦПК України передбачає можливість розгляду справи за відсутності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби саме за умови їх належного повідомлення про розгляд скарги.

Крім того, з постановленої ухвали суду вбачається формальна відмова у задоволенні скарги ОСОБА_1, оскільки матеріали скарги є недостатніми для вирішення поставленого в ній питання чи є в діях ВДВС порушення вимог чинного законодавства.

Суд першої інстанції розглянув справу у відсутності державного виконавця та інших зацікавлених осіб.

Судова колегія також звертає увагу на те, що зміст ухвали суду протирічить її резолютивній частині, тобто суд ,вказуючи на те, що скарга має бути залишена без розгляду на підставі п. 4 ч.1 ст. 207 ЦПК України, оскільки спір між тими самими сторонами про той самий предмет з тих самих підстав вже був вирішений судом, - залишає скаргу без задоволення.

Дійсно, судом вже було розглянуто скаргу боржника ОСОБА_1, в якій вона посилалася на те, що постанова державного виконавця була направлена на адресу боржника та отримана останньою після закінчення строку для самостійного виконання рішення суду, і за наслідками розгляду цієї скарги постановлена ухвала від 29 березня 2016 року, якою було надано правову оцінку доводам заявника.

Разом з тим, вдруге звертаючись із скаргою, ОСОБА_1 вказувала на те, що державний виконавець на підставі ст. 25 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» зобовязаний був відмовити в прийнятті до провадження виконавчого документа, строк предявлення для примусового виконання якого було пропущено.

Отже, враховуючи те, що розгляд скарги відбувався за відсутності державного виконавця, дії якого оскаржувались, при цьому відсутні докази щодо його належного повідомлення про час розгляду справи, а також відсутні матеріали виконавчого провадження, які б давали можливість суду перевірити обставини, про які зазначає скаржник при зверненні до суду зі скаргою, така ухвала суду підлягає до скасування.

Крім того згідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року зазначається, що у мотивувальній частині судового рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Колегія суддів вважає, що постановлена судом першої інстанції ухвала зазначеним вимогам не відповідає, так як не містить у собі посилань на недоведеність незаконних дій державного виконавця, про які вказує боржник ОСОБА_1 при зверненні до суду, що призвели до порушення як норм Закону України «Про виконавче провадження» так і прав самого скаржника.

Оскільки судом першої інстанції при розгляді даної справи порушені норми процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин , які мають значення для правильного вирішення справи, а також порушений порядок, встановлений для вирішення даного питання, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, а справа поверненню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Відповідно до ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу, оскільки така ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 29 березня 2016 року - скасувати, скаргу боржника ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Оболонського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді