Справа № 545/1987/15-ц
Провадження № 2/545/41/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2016 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді: Стрюк Л.І.

при секретарі: Артеменко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 5 вересня 2015 року він написав розписку про те, що продає ОСОБА_2 автомобіль ВАЗ 2104, д.н.з. И4570ПО, 1986 року випуску, з розстрочкою за 2 000 у.о. доларів США до 31.12.2013 року. Відповідач власноручно зазначив, що претензій не має та з умовами згоден. Частину коштів у сумі 1000 дол. США він повернув, проте іншу частину боргу не сплатив.

Просив стягнути з відповідача борг за договором позики у розмірі 21 027,49 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 912,53 грн.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав повністю, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові. Також зазначив, що автомобіль, який він передав відповідачу, йому належав на підставі технічного паспорта, відповідачу він передав право на нього аналогічним способом, без реєстрації угоди в органах ДАІ.

Відповідач позов не визнав повністю, пояснивши, що дійсно придбав за вказаних обставин у ОСОБА_1 автомобіль, проте не за 2 000 доларів США, а за 16 000 грн., які на даний час він повністю виплатив. З приводу написання розписки заперечує, посилаючись на те, що на вимогу позивача підписав чистий аркуш паперу, проте за домовленістю ціна автомобіля визначалась у гривнях, а не в іноземній валюті.

Як зазначив Верховний Суд України у правових позиціях, що висловлені у постанові від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, наданого для підтвердження позовних вимог, і, залежно від установлених результатів, робити відповідні правові висновки.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

З аналізу змісту розписки від 05.09.2013 року(а.с.9) не вбачається існування між сторонами правовідносин позики, оскільки позивачем грошові кошти відповідачу не передавались; зазначений документ у сукупності з поясненнями сторін свідчать про укладення між сторонами договору купівлі-продажу транспортного засобу, тому у даному випадку повинні застосовуватись норми, що регулюють ці правовідносини.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 658 ЦК України визначено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Як встановлено судом, і це визнається сторонами, на момент передачі автомобіля ОСОБА_1 не був законним його власником, а лише користувачем; аналогічним чином, не набув права власності на транспортний засіб і ОСОБА_3

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 208 ЦК України в письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує у двадцять та більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. У тексті договору повинні бути вказані його сторони, предмет і зміст угоди, інші істотні умови договору.

Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена й постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1338, якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Правила), згідно з п. 2 яких вони є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до п. 4 зазначених Правил перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Згідно з п. 44 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюються після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документа, що посвідчує його особу.

Відповідно до п. 8 зазначених Правил правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема: довідкою-рахунком, виданою за формою згідно з додатком №1 до цих Правил; договором та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Бланки довідок-рахунків є бланками суворого обліку і виготовляються в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №283.

Сукупність зібраних судом доказів свідчить про те, що в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладався.

Враховуючи, що зі змісту розписки неможливо зробити однозначний висновок про зобовязання ОСОБА_2 передати кошти у розмірі 2 000 доларів США, оскільки розписка написана самим позивачем та від його імені, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 164, 165, 166 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний Полтавської області суд протягом 10 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_4