АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Апеляційне провадження №22-ц/796/1647/2016 ОСОБА_1 ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Юрченко А.С.

за участю представника позивача ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6, ОСОБА_7,

ОСОБА_8, ОСОБА_9,

ОСОБА_10, ОСОБА_11,

третьої особи ОСОБА_12,

представників третіх осіб ОСОБА_13, ОСОБА_14

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_15, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_15 до Олімпійського коледжу імені ОСОБА_16 (Республіканського вищого училища фізичної культури Міністерства освіти та науки України), третя особа ОСОБА_12, Міністерство освіти та науки України про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2015 року позовну заяву ОСОБА_15 залишено без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працювала у відповідача з 15.09.2004 на посадах учителя та старшого учителя з боротьби дзюдо, є заслуженим тренером України з дзюдо, нагороджена медаллю «За працю та звитягу», знаком «Відмінник освіти», має вищу тренерську категорію, підготувала 5 майстрів спорту міжнародного класу та понад 40 майстрів спорту України.

Наказом №515-к від 01.10.2014 директора Республіканського вищого училища фізичної культури Міністерства освіти та науки України (далі - РВУФК), старшого вчителя з дзюдо ОСОБА_15 звільнено за одноразове грубе порушення трудових обовязків (п.1 ст.41 КЗпП України). Наказом №515/1-к від 01.10.2014 вказаний наказ скасований як помилковий, і наказом №515/2-к від 01.10.2014 РВУФК ОСОБА_15 звільнено за аморальний проступок, не сумісний з продовженням роботи (п.3 ст.41 КЗпП України).

Встановивши, що позивач разом з батьками учнів РВУФК без погодження з керівництвом РВУФК прийняла рішення про участь двох учнів 11 класу у Міжнародному дитячо-юнацькому турнірі з боротьби дзюдо імені Турпал-Алі ОСОБА_17 у м. Грозному, який не був включений до календарного плану спортивних змагань РВУФК на 2014 рік та календарних змагань Федерації дзюдо України на 2014 рік, зазначила неправдиву інформацію про особу, відповідальну за життя та здоровя учнів РВУФК під час участі у зазначеному турнірі, - суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування наказу про звільнення ОСОБА_18 та безпідставність заявлених позивачем вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2015 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_15 у повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд не застосував норми матеріального права Сімейного кодексу України та Закону України «Про освіту», - які підлягали застосуванню, та вважав установленими недоведені обставини вчинення позивачем саме аморального проступку і саме несумісного з продовженням роботи.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній доводів, просив її задовольнити і скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі. ОСОБА_12, представники відповідача та третіх осіб проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили залишити без змін законне і обгрунтоване рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та предявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є законність звільнення позивача з роботи з підстав, передбачених п.3 ст.41 КЗпП України, за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. Зазначена норма визначає підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Отже, предметом доказування у даній справі є належність позивача до категорії працівників, які можуть бути звільнені за п.3 ст.41 КЗпП України, а також факт вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи.

Обставини, встановлені судом першої інстанції, що мають значення для вирішення спору, жодною зі сторін не заперечуються.

Так, установлено, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами і не заперечується доводами апеляційної скарги, що позивач відповідно до ст.50 Закону України «Про освіту» є педагогічним працівником учасником навчально-виховного процесу, а тому підпадає під категорію субєктів, які можуть бути звільнені за п.3) ч.1 ст.41 КЗпП України.

Звільненим за вказаною нормою може бути працівник, який виконує виховні функції і вчинив аморальний проступок, при цьому доведенню підлягають як наявність самого факту вчинення аморального проступку, так і факт несумісності вчиненого проступку з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися у суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.

Відповідно до ст.54 Закону України «Про освіту» педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями. За змістом ст.56 цього Закону педагогічні працівники зобовязані постійно підвищувати професійний рівень, загальну культуру, утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі, як то правди, відданості, патріотизму.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що працівник, який виконує виховну функцію вчитель, педагог, вихователь зобовязаний бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, колегами, іншими особами, порушив моральні норми, дискредитував себе як вихователь, - він може бути звільнений з роботи за п.3 ст.41 КЗпП України.

Не заперечується позивачем та її представником та обставина, що ОСОБА_15 заповнила форму доповідної записки на імя директора РВУФК про проведення міжнародного дитячо-юнацького турніру з боротьби дзюдо памяті ОСОБА_17 з 20.09.2014 по 23.09.2014 у м. Грозний згідно календарного плану спортивних змагань федерації дзюдо Чеченської республіки та участі у ньому двох учнів училища, яка сама по собі є повідомленням установленої в училищі форми про причини відсутності учнів, при цьому повідомила про свою відповідальність за їх життя і здоровя протягом зазначеного періоду, хоча фактично у цей час брала участь у змаганнях в іншому місці.

З огляду на наведене має значення, що позивач своїми діями фактично сприяла участі учнів училища у турнірі, який не був включений до календарного плану спортивних змагань РВУФК на 2014 рік та календарних змагань Федерації дзюдо України на 2014 рік, зазначила неправдиву інформацію про особу, відповідальну за життя та здоровя учнів РВУФК під час участі у зазначеному турнірі. Доводи позивача і її представника про те, що рішення про участь двох учнів у Міжнародному дитячо-юнацькому турнірі з боротьби дзюдо імені Турпал-Алі ОСОБА_17 у м. Грозному приймала не вона, а інші учасники навчально-виховного процесу батьки учнів не мають значення для вирішення спору, адже своїх сприятливих дій щодо вказаних обставин позивач не заперечує.

Правильним є висновок суду першої інстанції про те, що такі дії позивача є аморальним проступком, адже внаслідок обговорення листа Міністерства освіти і науки України №1/9-382 від 29.07.2014 «Про особливу відповідальність педагогічних та науково-педагогічних працівників» та складної суспільно-політичної ситуації в Україні, спричиненої агресією Росії, на тренерських нарадах училища (як загальних, так і по видах спорту), проведених у період з 11.09.2014 по 29.09.2014, в училищі було прийнято рішення щодо заборони виїзду вихованців РВУФК на змагання до Росії та виїзд вихованців на будь-які змагання без супроводу тренерів учителів зі спорту РВУФК (т3ас110-111). За таких обставин дії позивача зі сприяння виїзду учнів училища на змагання в м. Грозний у період з 20.09.2014 по 23.09.2014 у супроводі родичів у колективі сприйнято із засудженням і є аморальним проступком педагогічного працівника старшого вчителя дзюдо РВУФК ОСОБА_15, яка скомпрометувала себе перед учнями і колегами, порушила посадову інструкцію старшого вчителя зі спорту (п.2.15 т1ас112-114) і моральні норми, правила і цінності, дискредитувала себе як вихователь, а тому на законних підставах була звільнена з роботи за п.3 ст.41 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують і на його правильність не впливають, фактично зводяться до оцінки дій позивача через призму її власного сприйняття подій та перевищення ступеню участі батьків у вихованні власних дітей, що перебувають на навчанні та вихованні у спеціалізованому навчальному закладі спортивного профілю.

Суд першої інстанції повно і всебічно зясував обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених наявними в матеріалах справи та досліджених у судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку відповідно до правил ст.212 ЦПК України, та, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне і обгрунтоване рішення. Передбачених ст.309 ЦПК України підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,305,313,315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який на підставі довіреності діє в інтересах ОСОБА_15, відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

ОСОБА_1ОСОБА_2

Судді А.М.Стрижеус

ОСОБА_19