справа № 361/5577/15-ц
провадження № 2/361/138/16
РІШЕННЯ

Іменем України

10 лютого 2016 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Укрспирт про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, витрат на відрядження та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Укрспирт (далі ДП Укрспирт, Підприємство), у якому, враховуючи зменшення позовних вимог (а. с. 1-4, 119-120), просив:

скасувати наказ ДП Укрспирт від 01 липня 2015 року за № 150-к про звільнення його з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату та поновити на посаді інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності;

стягнути з ДП Укрспирт на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення (01 липня 2015 року) по день ухвалення судом рішення, витрати на відрядження (добові) відповідно до наказу № 500 від 30 грудня 2014 року в розмірі 5800 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що з 05 травня 2014 року він перебував у трудових відносинах із ДП Укрспирт, займав посаду інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності. 01 липня 2015 року його викликали до відділу кадрів цього Підприємства, повідомили про звільнення з роботи у звязку зі скороченням штату та видали відповідний наказ. Вважає звільнення незаконним, оскільки про наступне звільнення всупереч вимогам ст. 492 КЗпП України його не повідомляли, жодної вакантної посади не пропонували. Фактично скорочення штату не відбулося. У порушення ст. 47 КЗпП України при звільненні повного розрахунку з ним не проведено, зокрема не оплачено витрати на відрядження.

Позивач ОСОБА_3 та його представники ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у судовому засіданні позов підтримали, просили суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_6 у суді позов не визнав, просив суд у задоволенні його вимог відмовити повністю, оскільки звільнення позивача ОСОБА_3 з роботи у звязку зі скороченням штату проведено із дотриманням вимог ст. 492 КЗпП України. Про майбутнє звільнення у звязку зі скороченням штату ОСОБА_3 було попереджено, про відсутність будь-яких вакантних посад в апараті Підприємства, які б відповідали його кваліфікаційним здібностям, він повідомлявся. Отримувати повідомлення про скорочення позивач відмовився, тому воно направлено йому на електронну адресу і поштою за місцем проживання. Фактично відбулося скорочення всього відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності Підприємства, а не лише посади інспектора цього відділу, яку займав позивач. При звільненні із ОСОБА_3 проведено повний розрахунок, жодних претензій від нього не надходило. Підстав для оплати витрат на відрядження не було, оскільки авансовий звіт та посвідчення про відрядження з відповідними відмітками про прибуття до місяць відрядження та вибуття позивач до бухгалтерії не здавав. Доказів завдання моральної шкоди позивачем теж не надано.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Наказом ДП Укрспирт від 05 травня 2014 року № 3/12-к ОСОБА_3 призначено на посаду заступника керівника з питань безпеки Борокського МПД ДП Укрспирт з 05 травня 2014 року. Наказом Підприємства від 15 вересня 2014 року № 339-к він переведений на роботу до апарату управління ДП Укрспирт та призначений на посаду інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності ДП Укрспирт з 16 вересня 2014 року.

01 липня 2015 року наказом ДП Укрспирт № 150-к ОСОБА_3 звільнено з роботи працівників апарату управління Підприємства з 01 липня 2015 року у звязку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (п. 1.5 наказу).

Витяг із цього наказу про звільнення позивач одержав того ж дня 01 липня 2015 року, про що свідчить його підпис про одержання наказу.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Згідно із ч. 3 ст. 492 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Пленум Верховного Суду України в абз. першому п. 19 постанови № 9 від 06 листопада 1992 року Про практику розгляду трудових спорів розяснив, що розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

У ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

05 березня 2015 року виконуючим обовязки директора заступником ДП Укрспирт ОСОБА_7 з метою приведення кількості працівників апарату управління ДП Укрспирт до фактичних потреб, виходячи із обсягів виробництва та переліку завдань, видано наказ за № 95, яким затверджено нову редакцію штатного розпису управління ДП Укрспирт, відповідно до якого скорочено відділ забезпечення безпеки місць провадження діяльності ДП Укрспирт та посаду інспектора цього відділу, яку займав позивач.

Даним наказом начальника відділу кадрів зобовязано попередити працівників апарату управління Підприємства про їх можливе звільнення у звязку зі скороченням штату.

23 квітня 2015 року на виконання цього наказу та ст. 492 КЗпП України про скорочення посади, майбутнє звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та відсутність вакантних посад позивача ОСОБА_3 персонально було попереджено начальником відділу персоналу ДП Укрспирт ОСОБА_8, що вбачається з її доповідної записки.

24 квітня 2015 року у звязку з відмовою позивача отримувати попередження про його майбутнє звільнення та відсутність вакантних посад, ДП Укрспирт направило ОСОБА_3 дане попередження на його електронну адресу.

27 квітня 2015 року попередження про скорочення посади та наступне звільнення відповідачем ДП Укрспирт направлено позивачу ОСОБА_3 поштовим повідомленням за місцем його проживання. Також позивачу разом із цим попередженням було направлено перелік вакантних посад ДП Укрспирт.

Зазначені обставини щодо скорочення штату та попередження позивача ОСОБА_3 про скорочення посади і майбутнє звільнення у звязку зі скороченням штату знайшли своє підтвердження в суді.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_3 мав переважне право залишення на роботі, позивачем суду не надано.

01 липня 2015 року відповідачем ДП Укрспирт перед видачею наказу про звільнення ОСОБА_3 з роботи у звязку зі скороченням штату йому для ознайомлення надався перелік наявних вакантних посад, ознайомлюватися з яким він відмовився, бажання працевлаштуватися на запропонованих Підприємством посадах не виявив, причини такої відмови він не пояснив, про що свідчать доповідна записка та акт від 01 липня 2015 року.

За змістом ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3, інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності, з роботи у ДП Укрспирт у звязку зі скороченням штату звільнено із дотриманням вимог ст. 492 КЗпП України.

Підстав для скасування п. 1.5 наказу ДП Укрспирт від 01 липня 2015 року за № 150-к про звільнення ОСОБА_3 з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, поновлення позивача на займаній ним перед звільненням посаді і виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом не вбачається, тому позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України у день звільнення ОСОБА_3 з роботи ДП Укрспирт виплачені позивачу належні від Підприємства суми, у тому числі передбачена ст. 44 КЗпП України вихідна допомога при скороченні штату.

Що стосується вимоги позивача ОСОБА_3 про стягнення на його користь понесених ним витрат на відрядження (добових) відповідно до наказу № 500 від 30 грудня 2014 року у розмірі 5800 грн., то в цій частині позов теж задоволенню не підлягає.

У п. 2 наказу № 22-к ДП Укрспирт від 14 січня 2013 року Про службові відрядження встановлено, що після повернення з відрядження працівник в трьохденний термін зобовязаний подати генеральному директору письмовий звіт про виконану роботу та до закінчення пятого банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження, та надати авансовий звіт у сектор методології управлінського та бухгалтерського обліку ДП Укрспирт.

Згідно із п. 2.8 цього наказу витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат.

Доказів перебування ОСОБА_3 у відрядженні на підставі наказу № 500 від 30 грудня 2014 року, здачі позивачем для оплати відрядження письмового звіту про виконану роботу та авансового звіту ОСОБА_3 суду не надано. Факту перебування у відрядженні згідно із цим наказом позивачем у суді не підтверджено, розрахунку витрат на відрядження суду не надано, позов у даній частині позивачем не доведений, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача цих витрат у розмірі 5800 грн. відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Із змісту ч. 1 ст. 2371 КЗпП України вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди працівник має лише у разі порушення його законних прав.

Порушень вимог законодавства при звільненні ОСОБА_3 з роботи у ДП Укрспирт у звязку зі скороченням штату судом не встановлено, тому вимоги про стягнення на користь позивача з відповідача моральної шкоди теж задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 209, 212 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Укрспирт про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, витрат на відрядження та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.