Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1936/16-ц
Провадження № 2-з/553/27/2016
У Х В А Л А

Іменем України

11.05.2016м. Полтава

Ленінський районний суду м. Полтави в складі:

Головуючої судді - Крючко Н.І.,

при секретарі - Босяк К.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Ленінський ВДВС Полтавського МУЮ про визнання договору дарування недійсним.

При цьому, 11 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила забезпечити її позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме ? частину нежитлового приміщення, магазину В-1, що знаходиться у м. Полтаві по вул. Автобазівська, 7, яка належить відповідачу ОСОБА_3, яка проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі договору дарування від 01.02.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, посилаючись на те, що відповідач по справі ОСОБА_2, не зважаючи на постанову, винесену 24 грудня 2015 року заступником начальника Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ ОСОБА_5, про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, яке належить боржнику ОСОБА_2, та ухвалу від 18 січня 2016 року Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про відкриття провадження за касаційною скаргою заявниці на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12 листопада 2015 року, було укладено договір дарування ? частини спірного магазину.

При цьому, в обґрунтування даної заяви, заявниця вказувала, що ОСОБА_2, уклавши договір дарування ? частини нежитлового приміщення, діяв всупереч положенням ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» та ст. 12 Конституції України, що призвело до порушення прав заявниці та законних інтересів, в звязку з чим була змушена звернутися до суду з вказаною заявою.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у

справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно а саме ? частину нежитлового приміщення, магазину В-1, що знаходиться у м. Полтаві по вул. Автобазівська, 7, яка належить відповідачу ОСОБА_3, яка проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі договору дарування від 01.02.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4.

ОСОБА_1 у поданій належним чином оформленій заяві про забезпечення позову просить в порядку забезпечення позову накласти арешт на нерухоме майно, а саме ? частину нежитлового приміщення, магазину В-1, що знаходиться у м. Полтаві по вул. Автобазівська, 7, оскільки дане нерухоме майно є предметом спору про визнання договору дарування недійсним з метою винесення в подальшому повного та обєктивного рішення по справі.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Також ч. 3 ст.151 УПК України визначено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Все вищезазначене надає суду підстави припустити, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Також, суд враховує принцип співмірності та приходить до висновку, що вимоги заявникці щодо забезпечення позову є законними та обґрунтованими.

На підставі викладеного, керуючись ст.151-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме ? частину нежитлового приміщення, магазину В-1, що знаходиться у м. Полтаві по вул. Автобазівська, 7, яка належить відповідачу ОСОБА_3, яка проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі договору дарування від 01.02.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4,

Копію ухвали суду після її виконання направити ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції може бути подано до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_6