Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/4453/15-ц
Провадження № 2/553/266/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
27.04.2016м. Полтава
Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді - Крючко Н.І.
при секретарі - Каленіченко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, треті особа на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Інспекція з питань захисту прав споживачів у Полтавській області, ПАТ «Акцент Банк» до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача,-
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення заборгованості за невиконання договорів в сумі 2522,28 грн. та відшкодування моральної шкоди.
Так, 08 квітня 2016 року позивачка ОСОБА_1 подала на адресу суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача заборгованость за невиконання договорів в сумі 2486, 00 грн., матеріальної шкоди, що складає 2618,35 грн. та моральної шкоди в сумі 3 000 грн..
В судовому засіданні позивачка та її представник - ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, але надали суду заяви, в яких прохали проводити судовий розгляд справи у їх відсутність, збільшені позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Інспекція з питань захисту прав споживачів у Полтавській області, в судове засідання не зявилась, але надали на адресу суду заяву, в якій прохали проводити у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
В судове засідання третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ «Акцент Банк» не зявилась, про причини своєї неявки суду не повідомили, хоча про день та час слухання справи були повідомлені належним чином.
Відповідач ФОП ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, не попередивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення надруковане в засобах масової інформації, газеті «Зоря Полтавщини» та реконмедованими повідомленнями, які направлялись на адресу останнього.
Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин.
Судом встановлено, що 11 вересня 2015 року позивачка заключила з відповідачем ОСОБА_4 купівлі-продажу № 115, згідно якого відповідач в свою чергу зобовязувався виконати роботи по проведенню монтажних робіт з встановлення пластикового вікна вартістю 2726,00 грн..
З метою виконання взятих на себе зобовязань по оплаті замовлення з встановлення пластикового вікна, позивачкою було оформлено розстрочку в ПАТ «Акцент- Банк» на 12 місяців. У відповідності до даного договору, укладеного між позивачкою та банківською установою, банком було перераховано відповідачу суму коштів 2726,00 грн. в рахунок оплати за вікно ПВХ відкривне 970/1470.
В позові позивачкою вказувалось про те, що у встановлений Договором строк, вікно позивачці не було поставлено, хоча як було зазначено в позові позивачкою, остання 17.10.2015 р. сплатила суму першого внеску за кредитним договором, в звязку з чим остання звернулась до відповідача з вимогою поставити товар, на що отримала відповідь, листом № 165 від 04 листопада 2015 року, в якому ФОП ОСОБА_5 повідомляв позивачку про те, що пройшло зміщення строків поставок замовлень і замовлення буде доставлено найближчим часом.
Відповідно до п. 2.1 договору відповідач зобовязаний був протягом 45 робочих днів поставити товар, у строк до 13 листопада 2015 року.
Статтею 17 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно - правовими актами.
Статтею 21 даного закону визначено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеннями, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.
Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно ст. 538 ЦК України Виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.
Згідно ст. 610 ЦКУ порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно ст. 611 ЦКУ У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Так, судом встановлено, що 19 листопада 2015 року позивачка була зобовязана внести наступну суму у рахунок погашення кредитного договору, при цьому в період з 01.11.2015 року остання неодноразово зверталась до відповідача з питанням коли їй буде поставлено замовлення вікно ПВХ відкривне 970/1470, проте позитивної відповіді вона так і не отримала.
24 листопада 2015 року співробітниками ФОП ОСОБА_5 було запропоновано ОСОБА_1 розірвання договору, шляхом повернення коштів, оскільки вони не могли гарантувати позивачці поставку товару згідно Договору, на що позивачкою було написано власноручно заяву на імя відповідача з проханням повернути сплачений нею платіж в сумі 240 грн. в рахунок погашення кредитного боргу, розірвати договір та залишок суми отриманої на виконання умов Договору повернути на рахунок в банку позивачки.
При цьому, як було зазначено позивачкою в позові, що співробітниками було запевнено її, що після підписання угоди про розірвання договору в найближчі дні будуть проведені всі необхідні розрахунки з банком та повернуті їй сплачені кошти в сумі 240,00 грн., після чого ОСОБА_1 було підписано Додаткову угоду про розірвання Договору.
Проте, розрахунки з банком ФОП ОСОБА_5 так проведені і не були.
Відповідно ст. 625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За нормами ст.ст. 662,663 ЦКУ Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у строк, встановлений договором.
В звязку з тим, що позивачці телефонували з банку з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором та штрафні санкції, та через постійні телефонні дзвінки з банку вона перебувала у стані постійного хвилювання, в звязку з чим її стан здоровя погіршився, тому вирішила відновити оплату за кредитним договором. У березні 2016 року ОСОБА_1 сплатила в ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 1010,00 грн. та 230,00 грн. За несвоєчасну сплату кредиту їй було нараховано штрафні санкції, в результаті чого станом на 05.04.2016 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком склала 1378,35 грн..
Таким чином, станом на 05.04.2016 року позивачкою було сплачено на рахунок банку 240,00 грн., які були повернуті мені ФОП ОСОБА_2, 1010,00 грн. та 230,00 грн., заборгованість перед банком складала 1378,35 грн. Тобто, в загальній сумі ОСОБА_1 повинна сплатити банку за товар, якого не отримувала 2858,35 грн., з них 240,00 грн. були повернуті їй відповідачем, тому сума матеріального збитку, що підлягає стягненню з відповідача, за сплату кредиту станом на 05.04.2016 року становить 2618, 35 грн..
При цьому, позивачкою в позові вказувалось про те, що дії, що виразились в порушенні прав ОСОБА_1, призвели до значних моральних страждань останньої, розмір яких оцінює остання в розмір 3 000 грн..
Згідно положень Конституції України та ст. 23 Цивільного кодексу, фізичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав та законних інтересів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», визначено, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, повязаних з відшкодуванням такої шкоди.
У відповідності до п. З Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до закону моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у звязку з порушенням права власності, інших цивільних прав.
В обґрунтування даних вимог позивачкою вказувалось про те, що розмір морального відшкодування заявлений нею зумовлюється, по-перше, серйозним умисним порушенням прав не тільки її особистих, а й її близьких, оскільки необхідність сплачувати кредит за товар, якого ОСОБА_1 не отримала призвело до серйозних переживань її та її близьких, це викликало в останньої глибокі душевні переживання, погіршення стану здоровя, при цьому звертала увагу на те, що вона є пенсіонером і її пенсії ледве вистачає на прожиття, і сума кредиту є для позивачки непомірно великою.
При цьому, вказувала про те, що довгий час вона намагалась вирішити питання з стороною відповідача мирним шляхом, але не зважаючи на її числення телефонні дзвінки та візити до офісу відповідача, не були вирішені, що в свою чергу завдало їй моральних страждань.
Заподіяна позивачці моральна шкода, також, полягає у тому, що вона стала жертвою шахрайства та незаконних дій відповідача, протягом тривалого часу була позбавлена можливості захистити свої права.
Частиною 3 ст. 88 ЦПК України визначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Таким чином, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачка ОСОБА_1 у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при подачі позову, який виник у справах про відшкодування шкоди, внасілдок порушення прав її як споживача, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача у відповідності до ставок визначених ЗУ «Про судовий збір», які діяли на момент звернення позивачки до суду та у відповідності до суми заявлених позовних вимог до відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 17, 19, 21, 22 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. ст. 23, 538, 610, 611, 625, 627, 662, 663, ЦК України та керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 88, 213-215, 224 ЦПК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,
Позов ОСОБА_6, треті особа на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Інспекція з питань захисту прав споживачів у Полтавській області, ПАТ «Акцент Банк» до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача задовольнити.
Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 заборгованості за невиконання договору в сумі 2486,00 грн. та 132,35 грн. матеріальної шкоди, що в сумі складає 2 618 грн. 35 коп..
Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 моральної шкоди в сумі 3 000 грн..
Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1705,20 грн..
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Ленінського районного суду м. Полтави протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції може бути подано до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_7