У Х В А Л А

іменем україни

10 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т.П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про скасування рішення Старокостянтинівської міської ради та визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, у якому зазначала, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,150 га по АДРЕСА_2 Хмельницької області. Рішенням виконкому Старокостянтинівської міської ради від 24 грудня 1997 року № 131 їй надано додатково земельну ділянку площею 0,05 га, яка розташована поряд із основною і є фактично її продовженням. Вона привела цю земельну ділянку до належного стану: вивезла землю, розрівняла, та використовувала для ведення особистого селянського господарства. Рішенням 32-ої сесії Старокостянтинівської міської ради від 27 червня 2013 року її дочці ОСОБА_6 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення із земель сільськогосподарського призначення, які не надані у власність, земельної ділянки орієнтовною площею 500 кв. м для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2. Згодом вона дізналася, що рішенням виконкому Старокостянтинівської міської ради від 17 вересня 2010 року № 24 вказану земельну ділянку було передано у власність ОСОБА_4, а 03 січня 2012 року останній отримав державний акт на право власності на цю ділянку.

Посилаючись на вказані обставини, просила скасувати п. 34 рішення Старокостянтинівської міської ради від 17 вересня 2010 року № 24 про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,05 га по АДРЕСА_1; визнати незаконним та скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий 03 січня 2012 року на ім'я ОСОБА_4

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2015 року, позов задоволено.

Скасовано п. 34 рішення Старокостянтинівської міської ради від 17 вересня 2010 року № 24 про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,05 га по АДРЕСА_1 у м. Старокостянтинові Хмельницької області.

Визнано незаконним та скасовано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий 03 січня 2012 року на ім'я ОСОБА_4

Вирішено питання судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що рішення Старокостянтинівської міської ради від 17 вересня 2010 року № 24 про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,05 га по АДРЕСА_1 у м. Старокостянтинові Хмельницької області прийнято з порушенням вимог ст. ст. 116, 141, 149 ЗК України, оскільки позивач згоди на вилучення у неї спірної земельної ділянки та передачі її ОСОБА_4 не надавала, а отже, державний акт на про право власності на вказану земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_4, є недійсним.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 06 лютого 1998 року, виданого на підставі рішення виконкому Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 19 листопада 1997 року № 117, ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,15 га по АДРЕСА_2, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку (а. с. 9).

Рішенням виконкому Старокостянтинівської міської ради від 24 грудня 1997 року № 131 ОСОБА_3 у постійне користування надано додатково земельну ділянку площею 0,05 га по АДРЕСА_2, без права забудови (а. с. 10).

Рішенням виконкому Старокостянтинівської міської ради від 17 вересня 2010 року у власність ОСОБА_4 передано земельну ділянку площею 0,05 га по АДРЕСА_1 у м. Старокостянтинові Хмельницької області, на яку 03 січня 2012 року останній отримав державний акт (а. с. 12, 13).

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилалась на те, що виділена у власність ОСОБА_4 земельна ділянка є земельною ділянкою, яка була надана їй рішенням Старокостянтинівської міської ради від 24 грудня 1997 року № 131 у постійне користування, згоди на вилучення якої та передачі її у власність відповідачу вона не надавала.

Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди виходили із доведеності позивачем того факту, що передана у власність ОСОБА_4 земельна ділянка є тією ж земельною ділянкою, яка була надана рішенням міської ради від 24 грудня 1997 року у постійне користування ОСОБА_3, чим було порушено право останньої на належне користування та розпорядження вказаною земельною ділянкою.

У той же час, вирішуючи спір по суті, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди не послалися на будь-які докази, якими підтверджується тотожність переданої у власність відповідачу земельної ділянки із земельною ділянкою, яка перебувала у користуванні позивача, а обмежилися лише констатацією факту фальсифікації технічної документації проектів землеустрою, у зв'язку з тим, що позивачем не підписувався протокол погодження та встановлення меж земельної ділянки в натурі від 17 травня 2010 року.

При цьому суди не надали будь-якої оцінки листу відділу містобудування та архітектури виконкому Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 20 квітня 2015 року № 27, із якого вбачається, що надана додатково ОСОБА_3 рішенням від 20 вересня 1995 року № 179 земельна ділянка площею 0,05 га є частиною однієї і тієї ж земельної ділянки, яка надано їй у власність рішенням від 24 грудня 1997 року № 131 та фактично розташована по АДРЕСА_2, тоді як передана рішенням міської ради від 17 вересня 2010 року № 24 земельна ділянка площею 0,05 га у власність ОСОБА_4 фактично розташована по АДРЕСА_1 у м. Старокостянтинові Хмельницької області. Згідно зі схемою розташування земельних ділянок по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 надана у власність ОСОБА_4 та у користування ОСОБА_3 земельні ділянки є різними (а. с. 220, 231).

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи спір по суті, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди на зазначене уваги не звернули, не з'ясували фактичних обставин справи, внаслідок яких виник спір, не перевірили, чи є земельна ділянка, яка передана у власність відповідачу, тією ж земельною ділянкою, про яку зазначено в позові, якщо так, то якими доказами таке підтверджується; не з'ясували фактичне місце розташування наданої у користування позивачу земельної ділянки та не перевірили, чи не входить ця земельна ділянка до складу земельної ділянки, право власності на яку має позивач. Питання призначення у справі земельно-технічної експертизи не обговорили.

Будь-які висновки з цього приводу в судових рішеннях відсутні.

З огляду на зазначене висновки судів про задоволення позову є передчасними.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. 10 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. П. Гончар

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко