Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.05.2016 Справа №607/1145/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого В.М. Братасюка

за участю секретаря О.І. Чичкевич

представника позивачка ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 про визнання правочину частково удаваним, визнання дійсним покупцем майна та визнання права власності , -

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_3, посилаючись на зміст ст.. 235 ЦК України як підставу позову, звернулася до суду за захистом свого цивільного права шляхом предявлення судової вимоги до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 про визнання частково удаваними, в частині покупця, договорів:

-купівлі продажу садового будинку № 42 по вул.. Зеленій в с. Ступки Тернопільського району Тернопільської області від 22.06.2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за №740;

-купівлі продажу земельної ділянки площею 0, 0596 га з цільовим призначенням для садівництва, в с. Ступки Тернопільського району Тернопільської області від 22.06.2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за №741

як наслідок часткової удаваності правочинів, визнання дійсним покупцем ОСОБА_3 та визнання за останньою права власності на дане нерухоме майно.

В обґрунтування позову зазначає, що вищезазначені правочини є удаваними в частині покупця майна, оскільки садовий будинок та земельну ділянку було придбано на імя відповідачки за кошти саме позивачки, котра тривалий час проживає та працює в Королівстві Іспанія, а тому не могла фізично бути стороною правочинів; про придбання майна на ім я позивачки було заздалегідь домовлено сторонами спору.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить задовольнити з зазначених у позовній заяві підстав.

Відповідачка в судове засідання зявилася, вимоги ОСОБА_3 визнала в повному обсязі.

До участі у справі, з урахуванням думки сторін спору, в процесуальному статусі третьої особи судом залучено ОСОБА_4, котрий є на час укладання спірних правочинів перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2

ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, хоча своєчасно повідомлявся судом про час і місце судового розгляду, однак на адресу суду направив письмові заперечення проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами, судом встановлено наступні обставини.

22.06.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі продажу садового будинку № 42 по вул.. Зеленій в с. Ступки Тернопільського району Тернопільської області, зареєстрований в реєстрі за №740.

Згідно п. 16 даного Договору вбачається, що на купівлю даного садового будинку було отримано згоду чоловіка покупця ОСОБА_4, що підтверджується заявою від його імені.

Продаж садового будинку було вчинено за 176 522 гривень.

22.06.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі продажу земельної ділянки площею 0, 0596 га з цільовим призначенням для садівництва, зареєстрований в реєстрі за №471.

Згідно п.18 даного Договору вбачається, що на купівлю даного садового будинку уло отримано згоду чоловіка покупця ОСОБА_4, що підтверджується заявою від його імені.

Продаж земельної ділянки було вчинено за 62222 гривень.

Позивачка ОСОБА_3 є мамою відповідачки ОСОБА_2, й відповідно даних закордонного паспорта позивачки серії ES247193, за наданим візою від 09.10.2014 року правом, того ж дня 09.10.2014 року вибула на територію Євросоюзу, що стверджується штампом в паспорті. При цьому даних про повернення позивачки на територію України у визначений у візі строк до 30.10.2014 року, судом не встановлено та стороною позивача суду не доведено належними та допустимими доказами.

Натомість представник позивачки суду пояснив, що його довірителька з 2012 року перебувала на заробітках в Королівстві Іспанія, й виїхавши в жовтні 2014 року за кордон, в Україну не повернулася.

Також судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 працювала поваром у ПП «Модуль», що стверджується довідками від 07.10.2015 року та 29.01.2015 року, й її заробіток за період січень 2014 року по грудень 2014 року склав 13 054, 87 гривень, а за період січень 2015 року по травень 2015 року склав 6436, 32 гривень.

12.06.2015 року згідно заявки на видачу готівки ОСОБА_2 отримала через систему грошових переказів Western Union кошти в сумі 2500 євро, що стверджується наявною у справі копією заявки на видачу готівки.

16.06.2015 року згідно заявою на видачу готівки ОСОБА_2 отримала через систему грошових переказів Western Union кошти в сумі 2100 євро (1100 євро +1000 євро), що стверджується наявними у справі копіями заявки на видачу готівки.

Того ж дня 16.06.2015 року згідно заявки на видачу готівки п. Жеграй Наталія Іванівна отримала через систему грошових переказів Western Union кошти в сумі 1000 євро, що стверджується наявною у справі копією заявки на видачу готівки.

Окрім того 12.02.2015 року через систему грошових переказів Money Gram п. Наталія Яграй (ОСОБА_6) отримала кошти в сумі 1450 євро від позивачки ОСОБА_3.

04.06.2015 року через систему грошових переказів Western Union п. Владімір ОСОБА_7 отримав від позивачки ОСОБА_3 кошти в сумі 2000 євро.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що з сторонами спору підтримує дружні стосунки позивачка є її знайомою, а відповідачка є однокласницею дитини свідка. З 2015 року, ще від різдвяних свят, ОСОБА_3 повідомила свідку, що хоче купити житло під Тернополем орієнтовною вартістю 15-16 тис в іноземній валюті, і звернулася до свідка, оскільки остання є працівником БТІ. Відтак свідок разом з відповідачкою розпочали підшуковувати житло на прохання позивачки і на червень 2015 року знайшла спірний садовий будинок з земельною ділянкою. Свідок показала, що позивачка, оскільки перебувала за кордоном, висловила бажання оформити право власності на придбане нерухоме майно на донку ОСОБА_2 Гроші на придбання садового будинку та земельної ділянки передавалися переказами з за кордону, в Україні здійснювався обмін на гривні і в гривнях здійснювався розрахунок з продавцем майна.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показала, що вона є знайомою ОСОБА_2 (разом працюють), і в 2015 році на її імя по системі грошових переказів Western Union та Money Gram в лютому та червні приходили грошові перекази на суми 1450 євро та 1000 євро, котрі вона передавала відповідачці.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показав, що його родичі працюють разом з позивачкою в Королівстві Іспанія, і в червні 2015 року на його імя надійшли гроші від позивачки в сумі 2000 євро, котрі він передав відповідачці.

Окремо сама відповідачка суду пояснила, що її мати з 2012 року перебуває на заробітках в Королівстві Іспанія, з того часу приїжджала лише одного разу в вересні 2014 року на весілля, й в жовтні 2014 року виїхала за кордон де продовжує перебувати без достатньої правової підстави, однак в Україну не повертається, оскільки щоб націоналізуватися, в Королівстві Іспанія потрібно перебувати ще два роки.

Також судом встановлено, що на розгляді Кременецького районного суду Тернопільської області перебуває зустрічна позовна заява у справі №601/2077/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, предметом якої є визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будовами та господарськими спорудами в с. Ступки Тернопільського району Тернопільської області по вул.. Зеленій.

Суд розглядає спір керуючись принципом диспозитивності судового розгляду (ч.1 ст. 11 ЦПК України) в межах заявлених сторонами вимог та на підставі поданих ними доказів.

Отже правочин правомірна, тобто не заборонена законом вольова дія субєкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обовязків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту.

Презумпція правомірності правочину закріплена в статті 204 ЦК України та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону.

Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину, дефекти (недотримання) форми, дефекти субєктного складу, дефекти волі невідповідність волі та волевиявлення.

В п. 25 Постанови за №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Пленум Верховного Суду України наголошує, що «за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін

виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.»

Відтак суд наголошує, що з урахуванням розяснень ВСУ можна дійти переконання, що удаваним правочином його сторони навмисно приховують інший правочин, й воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно правових відносин ніж ті, які передбачені правочином (напр. договором дарування «маскується» укладання договору купівлі продажу з метою перешкоджання іншим співвласникам у здійсненні переважного права купівлі частки в майні), а тому позивач повинен вказати та належними й допустимими доказами довести, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину.

Очевидно, що ознакою удаваного правочину є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників які мають на меті одержання певної користі усіма або принаймні одним з них за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Системний аналіз наданих сторонами доказів дозволяє суду зробити висновок про відсутність підстав вважати придбання спірних садового будинку та земельної ділянки саме за зароблені в шлюбі працею відповідачки ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_4 кошти, адже з наявних у справі вищезгадуваних довідок про доходи відповідачки, від 07.10.2015 року та 29.01.2015 року, вбачається розмір її заробітку за період січень 2014 року по грудень 2014 року 13 054, 87 гривень, а за період січень 2015 року по травень 2015 року 6436, 32 гривень дану суму суд вважає занадто мізерною у порівнянні з зазначеною у договорах від 22.06.2015 року вартістю придбаного садового будинку 176 522 гривень та земельної ділянки 62222 гривень. При цьому сам ОСОБА_4 жодних даних суду про наявність у нього доходів чи заощаджень станом на дату придбання нерухомого майна в шлюбі з відповідачкою суду не надав.

А тому, на думку суду, стороною позивача доведено купівлю відповідачкою ОСОБА_2 садового будинку та земельної ділянки в с. Ступки Тернопільського району Тернопільської області по вул.. Зеленій за договорами купівлі продажу 22.06.2015 року у п. Штефана Б.М., саме на надіслані на протязі лютого червня 2012 року кошти матірю відповідачки позивачкою ОСОБА_3

Проте зважаючи на суть та мету удаваності правочину (розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників які мають на меті одержання певної користі усіма або принаймні одним з них за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини), суд не вбачає підстав вважати існування якоїсь зловмисної домовленості ОСОБА_3 а ОСОБА_2 з метою одержання якоїсь користі від приховування особи покупця, і тим більш маскування угодою купівлі продажу якогось іншого правочину (дарування, застави, тощо) (ст.. 235 ЦК України).

Видається навпаки, сформовані добрі родинні стосунки між позивачкою та відповідачкою та обєктивна обставина (перебування ОСОБА_3 нелегально за кордоном) , зумовили надзвичайно довірливі відносини між матірю і донькою мало місце переведення коштів ОСОБА_3 ОСОБА_2 з метою купівлі 22.06.2015 року за ці кошти садового будинку та земельної ділянки, про що окремо зазначила свідок ОСОБА_8 «позивачка, оскільки перебувала за кордоном, висловила бажання оформити право власності на придбане нерухоме майно на донку ОСОБА_2 Гроші на придбання садового будинку та земельної ділянки передавалися переказами з за кордону, в Україні здійснювався обмін на гривні і в гривнях здійснювався розрахунок з продавцем майна».

А тому має місце швидше «фіктивність» особи покупця спірного садового будинку та земельної ділянки, і суд вважає недоречним стверджувати про удаваність правочину в частині покупця, в розумінні ст. 235 ЦК України, як підстави позову, оскільки удаваним можна визнати правочин, як правомірну, тобто не заборонену законом вольову дія субєкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обовязків, а не самого субєкта (сторону) правочину.

Крім того закон передбачає можливість часткового визнання правочину лише недійсним, однак специфіка ст. 235 ЦК України в тому, що удаваний правочин узагалі неможливо визнати недійсним (повністю чи частково) як наслідок визнання правочину удаваним, суд на підставі статті 235 ЦК має встановити який саме сторонами вчинено правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Підсумовуючи викладене суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 про визнання частково удаваними, на підставі ст.. 235 ЦК України, в частині особи покупця договорів: - купівлі продажу садового будинку № 42 по вул.. Зеленій в с. Ступки Тернопільського району Тернопільської області від 22.06.2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за №740; - купівлі продажу земельної ділянки площею 0, 0596 га з цільовим призначенням для садівництва, в с. Ступки Тернопільського району Тернопільської області від 22.06.2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за №741, і як наслідок часткової удаваності правочинів, визнання дійсним покупцем ОСОБА_3 та визнання за останньою права власності на дане нерухоме майно , слід відмовити.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати на його ефективність у контексті ст.. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п.75 рішення «Афанасьєв проти України» ЄСПЛ зазначив, що ст.. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавати відповідне відшкодування. Зміст зобовязань за ст.. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Разом з тим засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці.

Відтак з огляду на відносин сторін спору, котрі склалися з визначення реального покупця спірного нерухомого майна та мету позивачки визнання її, як власника, видається що переведення прав та обовязків покупця від відповідачки до позивачки на майно, в даному випадку є саме тим ефективним допустимим способом захисту цивільного права ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 61, 119, 120, 212- 215, 222 ЦПК України, ст.15, 16, 202, 203, 204, 235 ЦК України, Постановою №9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справі про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, суд , -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 про визнання частково удаваними договорів:

-купівлі продажу садового будинку № 42 по вул.. Зеленій в с. Ступки Тернопільського району Тернопільської області від 22.06.2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за №740;

-купівлі продажу земельної ділянки площею 0, 0596 га з цільовим призначенням для садівництва, в с. Ступки Тернопільського району Тернопільської області від 22.06.2015 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за №741

як наслідок часткової удаваності правочинів, визнання дійсним покупцем ОСОБА_3 та визнання за останньою права власності на дане нерухоме майно відмовити.

Рішення набирає законної сили через десять днів з дня його проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В.М. Братасюк