Справа № 541/2740/15-ц
Провадження №2/541/56/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 лютого 2016 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі

головуючої судді Куцин В. М.,

при секретарі Борисенко М.Б.,

з участю представника позивача,адвоката ОСОБА_1

представника відповідача,адвоката Педорича В. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миргорода справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту розірвання шлюбу та усунення від права спадкування

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про усунення від права на спадкування по закону дружину покійного батька ОСОБА_5 відповідача ОСОБА_4

В ході судового розгляду справи доповнила позові вимоги та просила встановити факт розірвання шлюбу між її батьком ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з моменту відкриття судом провадження по справі за позовом її батька до відповідача про розірвання шлюбу з 15 жовтня 2014 року.

В судовому засіданні підтримуючи позовні вимоги зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5, який за життя все належне йому майно заповів їй своїй дочці позивачці ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_4 вважає, що вона має право на обов'язкову долю як непрацездатна вдова спадкодавця. Однак остання не являється вдовою, оскільки з 2012 року і до смерті батька між ними не було шлюбних відносин. Крім того її батько через похилий вік та тяжку хворобу перебував в безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, але відповідач допомоги батькові не надавала і не турбувалася про нього, тому не має права на обов'язкову долю на спадщину як непрацездатна вдова покійного.

Оскільки батько звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, наполягав на цьому, однак рішення не було прийнято судом в зв'язку зі смертю батька ІНФОРМАЦІЯ_1, тому просила суд встановити факт розірвання шлюбу з моменту відкриття провадження по справі за позовом спадкодавця ОСОБА_5 про розірвання шлюбу з ОСОБА_4 Зазначений факт підтверджується діями відповідача яка до звернення батька з позовом про розірвання шлюбу звернулася з заявою про забезпечення доказів з метою звернення з позовом про розподіл майна подружжя, отже між ними не існувало подружніх стосунків.

Відповідач ОСОБА_4. заявлений позов не визнала, суду пояснила, що з ОСОБА_5 вона проживала в зареєстрованому шлюбі, все нажите в період шлюбу майно, в тому числі житловий будинок ОСОБА_5 заповів своїй дочці, однак вона має право на обов'язкову долю так як на момент смерті спадкодавця була його дружиною.

Насправді останні роки життя чоловік хворів, однак не був безпорадним, не потребував допомоги, він самостійно рухався, порався по господарству, доглядав пасіку, помер передчасно в зв'язку з захворюванням серцево-судинної системи. Вона насправді перебуваючи у шлюбі, за життя чоловіка мала намір здійснити розподіл житлового будинку після того як позивачка повідомила, що у випадку смерті батька вона її вижене з будинку.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав , вважав що позов підлягає до задоволення, оскільки факт розірвання шлюбу підтверджується діями відповідача, яка до звернення ОСОБА_5 з позовом про розірвання шлюбу мала намір провести розподіл майна, що свідчить про припинення шлюбних відносин. ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом та наполягав на розірванні шлюбу, однак шлюб не був розірваний не з його вини.

Оскільки шлюбні відносини між відповідачкою та спадкодавцем фактично на момент смерті були припинені, тому вона не являється непрацездатною вдовою. Крім того ОСОБА_4 ніякої турботи, за життя спадкодавця не проявляла, хоча ОСОБА_5 її потребував, оскільки мав поганий стан здоров'я.

Представник відповідача адвокат Педорич В. І. вважав, що заявлений позов не підлягає задоволенню, оскільки діюче законодавство передбачає можливість встановлення факту реєстрації розірвання шлюбу. Припинення шлюбу відповідно до ст. 104 СК України можливе в результаті його розірвання, яке може здійснюватися: державним органом реєстрації актів цивільного стану або в судовому порядку. Закон не пов'язує відкриття судом провадження по справі за позовом про розірвання шлюбу з припиненням шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Оскільки шлюб між спадкодавцем ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не був розірваний, тому вона є непрацездатною вдовою спадкодавця.

Відповідно до ч. З п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Оскільки належних та допустимих доказів про те, що спадкодавець ОСОБА_5 перебував в безпорадному стані і потребував в зв'язку з цим допомоги ОСОБА_4, а остання умисно ухилялася від обов'язку щодо надання йому допомоги, позивачем не надано та враховуючи, що остання фізичної змоги надавати таку допомогу фактично не мала, оскільки ОСОБА_4 має ряд хронічних захворювань, зокрема, стабільна стенокардія, кардіосклероз атеросклеротичний, гіпертонічна хвороба ризик високий, хронічний пієлонефрит, хронічний холецистит, панкреатит, сечокам'яна хвороба лівої нирки, сечокам'яний діатез, кісти правої нирки, правобічний коксоартроз з укороченням кінцівки на 5 см і порушенням функції ходьби, останні 2 роки пересувається з допомогою опорної палиці, тому в задоволенні всіх заявлених вимог просив відмовити.

Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, матеріали заяви ОСОБА_4 про забезпечення доказів по позову про розподіл майна подружжя, матеріали справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та проаналізувавши їх в сукупності суд вважає, що заявлений позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звернуто увагу судів на те, що відповідно до статей 255, 271 Цивільного Процесуального Кодексу України (ЦПК) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення, фактів, якщо:згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.4 ст.273 ЦПК суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану.

З системного аналізу зазначених норм випливає, що судом може бути розглянута справа про встановлення факту реєстрації розірвання шлюбу, а не факту розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 104 Сімейного кодексу України шлюб може бути припинено унаслідок смерті одного з подружжя, оголошення його померлим або в результаті його розірвання, яке здійснюється за ініціативою одного з подружжя або за спільною заявою подружжя. Відповідно до законодавства, з урахуванням обставин, що склалися в сім'ї, розірвання шлюбу може здійснюватися: державним органом реєстрації актів цивільного стану (статті 106, 107 Кодексу) або в судовому порядку (статті 109-110 Кодексу).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 14 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення судового рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян (ч. 2 ст. 115 СК України).

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили ( абз. 2 ч. З ст. 115 СК України).

До липня 2010 року розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, підлягало реєстрації в органі державної реєстрації актів цивільного стану за заявою колишньої дружини або чоловіка. Але у зв'язку з прийняттям 1 липня 2010 р. Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», яким було внесено зміни до Сімейного кодексу України, цей порядок було змінено. Відповідно до перехідних положень вказаного закону рішення про розірвання шлюбу, прийняті судом до 27 липня 2010 року, підлягають реєстрації в органі РАЦС. Рішення ж суду про розірвання шлюбу, прийняті після 27 липня 2010 року, що набрали законної сили, є документами, що посвідчують факт розірвання шлюбу і додаткової реєстрації не потребують.

Таким чином неможливо в судовому порядку встановити факт розірвання шлюбу, оскільки законодавством передбачено, що такий факт може бути встановлено лише рішенням суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили ( абз. 2 ч. З ст. 115 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України непрацездатна вдова (вдівець), спадкує незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Правова позиція про те, що лише розірвання шлюбу припиняє статус подружжя викладена в ч. 6 п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

15 жовтня 2014 року ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7).

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 грудня 2014 року цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу закрито у зв'язку зі смертю ОСОБА_5.(а.с.58.)

Таким чином, оскільки не існує рішення про розірвання шлюбу, яке б набрало законної сили, то твердження позивача про те, що ОСОБА_4, не є вдовою померлого ОСОБА_5, не ґрунтується на законі, отже вимоги про визнання факту розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з15.10.2014 року задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. З п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Пунктом 4 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено: відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред'явлена лише після смерті спадкодавця.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

При розгляді справ цієї категорії суди нерідко постановляють рішення про усунення від спадкування спадкоємця, коли у справі немає жодного доказу про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю, крім, того факту, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, ігноруючи при цьому статті 10, 60 ЦПК, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, то спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім, цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування».

В супереч вищевказаних роз'яснень та вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, належних та допустимих доказів про те, що спадкодавець ОСОБА_5 перебував в безпорадному стані і в зв'язку з цим потребував допомоги, а його непрацездатна дружина ОСОБА_4 умисно ухилялася від обов'язку щодо надання йому допомоги, позивачем не надано.

Факт перебування у медичному закладі ОСОБА_5 протягом трьох днів з 30.11.2015 по 02. 12. 2015 року,коли останній потребував і отримував кваліфіковану допомогу, який підтвердили сторони в судовому засіданні на думку суду не є беззаперечним доказом умисного ухилення відповідача від обов'язку надання допомоги спадкодавцеві.

Зважаючи на вищевикладене в задоволенні позовних вимог про встановлення факту розірвання шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 15.10.2014 року та усунення від права на спадкування за законом ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 необхідно відмовити за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

В зв'язку з відмовою в повному обсязі від задоволення позовних вимог, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідача..

Керуючись ст.ст.10, 11, 81, 88, 209, 211, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту розірвання шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та усунення від права на спадкування за законом ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з часу отримання його копії через Миргородський міськрайонний суд до апеляційного суду Полтавської області.

Суддя: В. М. Куцин