У Х В А Л А

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,

Гуменюка В.І., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року в справі за позовом прокурора м. Херсона в інтересах Херсонської міської ради до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення та повернення майна,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 8 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 8 жовтня 2015 року рішення районного суду скасовано, позов задоволено частково. Усунуто перешкоди в користуванні Херсонській міській раді нежитловими приміщеннями гуртожитку, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 площею 105 кв. м, шляхом виселення з них ОСОБА_4 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін.

19 серпня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року, з передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права − при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції до 1 січня 2016 року), статей 125, 132 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР), статті 15 ЦПК України.

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року, постанову Вищого господарського суду України від 2 березня 2016 року, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 12 листопада 2015 року, постанову Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовані зазначені норма права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права − при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4, погодився з висновком апеляційного суду про те, що ОСОБА_4, отримавши дозвіл на вселення в кімнати №№113,114 на підставі відповідного ордера як фізична особа, не будучи власницею спірних приміщень, за відсутності відповідних правовстановлюючих документів, за відсутності відповідних проектів та дозволів на реконструкцію та проведення будівельних робіт, перепланувала спірні приміщення під офіс, який використовує у своїй підприємницькій діяльності, як засновниця юридичної особи, чим порушує право Херсонської міської ради, як власника цього майна, на користування та розпорядження цими приміщеннями. За таких обставин апеляційний суд ухвалив рішення про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження комунальним майном шляхом виселення ОСОБА_4 зі спірних приміщень гуртожитку з підстав передбачених статтею 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)

Разом з цим у наданій для порівняння ухвалі від 18 березня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вирішуючи спір у справі про зобов'язання прийняти земельну ділянку, погодився з висновками судів попередніх судових інстанцій про закриття провадження у справі на підставі статті 15, пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України, оскільки земельна ділянка за договором оренди передавалася фізичній особі - підприємцю для комерційного використання, а саме обслуговування магазину і такий спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Вищий господарський суд України постановою від 2 березня 2016 року, залишаючи без змін судові рішення судів попередніх інстанцій, погодився з їх висновками про те, що підстави для задоволення позову про передачу спірних нежилих приміщень на баланс позивача відсутні, оскільки останній не є власником спірних приміщень.

В ухвалі від 12 листопада 2015 року Вищий адміністративний суд України, скасовуючи рішення судів попередніх судових інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, указав, що факт прийняття рішення Київською міською державною адміністрацією про закріплення на праві господарського відання за підприємством спірних нежитлових приміщень не може бути підтвердженням набуття права власності на спірні нежитлові приміщення, оскільки відповідно до статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникає з моменту такої реєстрації.

У постанові від 19 грудня 2011 року Верховний Суд України зазначив, що закріплені в статтях 125, 132 ЖК УРСР гарантії не можуть застосовуватись при вирішенні спору про виселення з гуртожитку громадян, які не перебували чи не перебувають з організацією у трудових відносинах.

Отже зі змісту наведених судових рішень та судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки у справах встановлено різні фактичні обставини та відсутнє однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом прокурора м. Херсона в інтересах Херсонської міської ради до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення та повернення майна за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук