Справа № 456/3525/15 Головуючий у 1 інстанції: Микитчин І.М.
Провадження № 22-ц/783/5480/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючий суддя Шумська Н.Л.

судді: Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар Бадівська О.О.

з участю: пр. ОСОБА_2, пр. ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 5 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за порушення (прострочення) виконання грошового зобов»язання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 5 липня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» в користь ОСОБА_4 12 302, 70 грн. 3% річних від суми простроченого грошового зобов»язання, 78 093, 46 грн. інфляційні втрати від суми простроченого грошового зобов»язання.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення оскаржив відповідач ПАТ «СТ «Гарантія». Вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Скаргу мотивує тим, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 вересня 2014 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21 квітня 2015 року уже вирішено питання про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 31.10.2012 року по 10.04.2013 року. Так в вказаному рішенні суд зазначив, що розмір інфляційних втрат в сумі 268, 65 грн. та 1 788,55 грн. 3% річних до задоволення не підлягає з тих підстав, що ОСОБА_5 у суді ствердив, що він підписував якісь документи їх не читаючи, тобто сам допустив волокніту по даній справі». За наведених обставин, особою винною у несвоєчасній виплаті Страховиком Страхувальнику страхового відшкодування у період до 21 квітня 2015 року є сам Страхувальник, обов»язки якого виконував ОСОБА_5, недбалість якого і призвела до несвоєчасної виплати, що встановлено рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 вересня 2014 року та є преюдиційним фактом для розгляду позовних вимог по даній справі.

Окрім того,. зазначає, що позивачем подано позов з порушенням порядку його підсудності, оскільки ч.7 ст. 110 ЦПК України передбачено, що позови, які виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть предявлятися також за їх місцезнаходженням. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, ПАТ СТ «Гарантія», директор якої ОСОБА_6 є підписантом даного Договору страхування від імені Страховика. Є м. Львів, вул. Вишенського, 26/2, що відноситься до Личаківського району м. Львова, що в жодному разі не дозволяє відносити даний спір до підсудності Стрийського району Львівської області. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказми, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в повній мірі таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що 15 грудня 2011 року між позивачем та відповідачем будо укладено договір добровільного страхування наземного транспорту М 5-1304/11.035. Відповідно до пунктів 4 та 5 договору було застраховано майнові інтереси позивача, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом «TOYOTA COROLLA 1.6 L», реєстраційний номер «ВС1211ВТ». 16 березня 2012 року на 99 км. 992 м. дороги Нижанковичі-Самбір-Дрогобич-Стрий (Т-14- 11) мала місце дорожньо-транспортна пригода, що у відповідності до розділів 9 та 19 договору є страховим випадком, відтак обов'язок по відшкодуванню збитку внаслідок ДТП покладається на відповідача. Дані обставини підтверджуються рішенням Стрийського міськрайонного суду у Львівської області від 26 вересня 2014 року по справі № 4 56/2088/13 ц, провадження № 2/456/120/2014, за позовом ОСОБА_4 до ПрАТ «СТ «Гарантія» про стягнення суми страхового відшкодування за договором добровільного страхування стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхового товариства «Гарантія» в його користь 134 325,00 (сто тридцять чотири тисячі триста двадцять п'ять гривень 00 коп.) страхового відшкодування та 2 122,50 (дві тисячі сто двадцять дві гривні 50 коп.) судових витрат, а всього 136 447,50 (сто тридцять шість тисяч чотириста сорок сім гривень 50 коп.) та в дохід держави 1 343,25 (одну тисячу триста сорок три гривні 25 коп.) судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за недоведеністю. Рішення вступило в законну силу та обставини викладені в ньому відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційні витрати та 3% річних за весь час прострочення виплати суми боргу, суд виходив з того, що відповідно до копії повідомлення про подію вхід. № 228 від 19.03.2012 року, відповідач був повідомлений про страховий випадок, відтак відповідач (страховик) повинен був виплатити позивачу суму страхового відшкодування у строк до 30 березня 2012 року. Згідно виписки по особовому рахунку № 7411 у ПАТ «ВТБ Банк» відділення «Друге Стрийське» за період з 01.07.2015 по 06.11.2015 року від 06.11.2015 року, сума страхового відшкодування виплачена відповідачем тільки 21.09.2015 року. З наведених підстав суд першої інстанції дійшов висновку про під ставність позовних вимог.

Однак, колегія суддів, враховуючи дані обставини, вважає, що суд в повній мірі не врахував положення ст. 625 ЦПК України, яка регламентує, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Спірним для сторін є питання моменту виникнення грошового зобов»язання, що впливає на період нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Встановлено, що ДТП сталась 16.03.2012року. 18.03.2012року водієм ОСОБА_5 було повідомлено про ПРАТ СК «Гарантія» про подію №228. Оскільки у поясненнях водій ОСОБА_5 повідомив страховика про перевищення дозволеної швидкості на заданому участку дороги, листом від 25.04.2012року страховик відмовив у виплаті страхового відшкодування.

Такі дії страховика на час вчинення не містили ознак протиправних, рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування було прийняте відповідно до п.6.6 правил Страхування та розділу 24 Договору страхування.

Лише при судовому розгляді спору були встановлені інші обставини, здобуті інші докази, зокрема експертиза, якою встановлено швидкість транспортного засобу до ДТП, які в сукупності дали підстави суду встановити інші обставини. Тому виникнення грошового зобов»язання співпадає з ухваленням судового рішення, яким вирішено спір (набрання законної сили).

Як встановлено матеріалами справи, рішенням Стрийського міськрайонного суду у Львівської області від 26 вересня 2014 року по справі № 4 56/2088/13-ц, провадження № 2/456/120/2014, зміненого рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21 квітня 2015 року, відмову Страховика у виплаті страхового відшкодування позивачу визнано незаконною, пошкодження ТЗ внаслідок ДТП визнано страховим випадком та присуджено про стягнення суми страхового відшкодування в сумі 134 325 грн. В решті рішення залишено без змін. Таким чином рішення набуло остаточного лише 21 квітня 2015 року. Однак як свідчать матеріал справи останнє було виконано лише 21 вересня 2015 року.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки викладені у правовій позиції №113 цс14 Верховного Суду України, де зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Враховуючи те, що положення п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не виключають застосування наслідків прострочення виплати, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, то колегія судді приходить до висновку про стягнення з відповідача 4 167, 87 грн. інфляційних втрат та 1690, 72 грн. - 3% річних, за період з 21 квітня 2015 року по 21 вересня 2015 року.

За таких обставин, рішення суду в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягає зміні у частині строку нарахування, а саме слід стягати за період з часу ухвалення рішення 21.04.2015року до здійснення його виконання 20.09.2015року включно.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та які б мали правове значення, у апеляційній скарзі не наведено.

Керуючись ст. 303 , п.2 ч.1 ст.307, ч.2 ст. 314, ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 5 липня 2016 року змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» в користь ОСОБА_4 1690 грн. 72 коп. 3% річних від суми простроченого грошового зобов»язання, 4 167 грн. 87 коп. інфляційних втрати від суми простроченого грошового зобов»язання.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскарженим в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді