Справа №345/1442/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.06.2016 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі: головуючої-судді ОСОБА_1, при секретарі Боднар Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Калуш цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 19 червня 2006 року, він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3. Шлюб між ними розірвано згідно рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2015р. За час спільного проживання в шлюбі позивач з відповідачем 23.12.2013 року, згідно договору купівлі-продажу, придбали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Шевченка, 135 в с. Середній Угринів Калуського району Івано-Франківської області , яка належить їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності, тому позивач звернувся із позовом до суду про її поділ, згідно якого просить визнати за ним право на 1/2 частину вказаного домоволодіння.

Представник позивача ОСОБА_4Б.у судовому засіданні позов підтримав та просили суд його задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_5 у судовому засіданні позов визнала частково, посилаючись на те, що домоволодіння в с.Середній Угринів по вул. Шевченка. 135 придбана практично за особисті кошти відповідачки ОСОБА_3, тому договір купівлі-продажу було оформлено на неї. Кошти ОСОБА_3 мала на дане домоволодіння, оскільки вона працювала закордонном. Також на її утриманні є неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якого позивач не сплачує аліменти. А тому, враховуючи, що житло було придбано переважно за кошти відповідачки, а також інтереси неповнолітньої дитини, яка проживає з нею у спірному житлі, вважає, що частка позивача у спірному житлі має бути зменшена до 1/3. Тому, з урахуванням встановлених обставин справи, просила суд визнати за відповідачкою 2/3 частини спірного домоволодіння, а за позивачем 1/3.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.06.2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб у Цінівській сільській раді Рожнятівського району Івано-Франківської області (а.с.7). На даний час шлюб між ними розірвано, згідно рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2015р. (а.с.7). Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4, 29.06.2007 року (а.с.8).

Під час перебування у шлюбі, а саме 23.12.2013 року, відповідачка ОСОБА_3 уклала договір купівлі-продажу, згідно якого придбала житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Шевченка, 135 в с. Середній Угринів Калуського району Івано-Франківської області (а.с.5-6). Згідно цього договору вартість вище вказаного домоволодіння становила 103 370,00 грн.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Звідси, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Відповідно до зазначеної норми воно вважається таким, що належить подружжю.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до ст.ст. 60, 69 СК України, ч.ч. 2, 3 ст. 325, ст. 368 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

В судовому засіданні зясовано, що подружжя ОСОБА_3 з метою придбання домоволодіння перебували на роботі в Польші.

Таким чином, оскільки житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Шевченка, 135 в с. Середній Угринів Калуського району Івано-Франківської області був придбаний відповідачем під час перебування у шлюбі, і незалежно від того хто і скільки (дружина чи чоловік) вніс кошти на її придбання то належить позивачу та відповідачеві на праві спільної сумісної власності.

Також не знайшли свого підтвердження доводи представника відповідача про те, що позивач не сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина, що давало б суду у відповідності до вимог ч.2,3 ст.70 СК України відступити від засади рівності часток подружжя з урахуванням неповнолітньої дитини.

Згідно ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України та ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи здобуті у судовому засіданні докази суд вважає, що підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не має, тому частки кожного із подружжя є рівними. Поділ майна між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як спільного майна подружжя, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Шевченка, 135 в с. Середній Угринів Калуського району Івано-Франківської області слід провести, визнавши за кожним із них право на 1/2 частину даного домоволодіння.

На підставі викладеного, ст.ст. 368, 372 Цивільного кодексу України, ст.ст. 60, 70, 71 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 209, 213-215 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Провести розподіл майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3, право власності на 1/2 частини за кожним домоволодіння, що по вул. Шевченка, 135 в с. Середній Угринів Калуського району Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції. Особи, які брали участь у справі , але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення в цей же термін з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: