Справа № 465/5299/15 Головуючий у 1 інстанції: Козюренко Р.С.
Провадження № 22-ц/783/2847/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого Федоришина А.В.,

суддів: Ніткевича А.В., Приколоти Т.І.,

секретаря: Іванової О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Львівської місцевої прокуратури №3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням частково задоволено позов ОСОБА_2

Стягнуто на користь позивача з Державної казначейської служби України 135273,67 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури.

Рішення оскаржили ДКС України і Львівська місцева прокуратура №3. Просять його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові. Зазначають, що суд невірно встановив фактичні обставини справи, його висновки не відповідають дійсним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права. Зокрема зазначають, що суд не залучив до участі у справі співвідповідачів відповідні органи Міністерства внутрішніх справ України і прокуратури; вважають не доведеним факт заподіяння ОСОБА_2 моральної шкоди. Прокуратура, окрім цього, посилається і на те, що не може нести відповідальності за час зупинення провадження у справі, провадження справи судами різних інстанцій.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ДКС України ОСОБА_3 і представника прокуратури ОСОБА_4 на підтримання скарг, ОСОБА_2 на їх заперечення, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційних скарг, колегія суддів не знаходить законних підстав для її задоволення з огляду на викладені мотиви.

Із матеріалів справи убачається, у тому числі і з ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.03.2015 року, що 25.01.2000 року слідчим УБОЗ ГУМВСУ у Львівській області щодо позивача ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України.

Вироком Франківського районного суду м. Львова від 26.12.2005 року ОСОБА_2 визнано невинуватим та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області 23.05.2006 року зазначений вирок залишено без змін.

Згідно ухвали Верховного Суду України від 02.10.2007 року частково задоволено касаційне подання заступника прокурора Львівської області, скасовано ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23.05.2006 року, а справу передано на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 01.04.2018 року апеляцію прокурора відхилено, вирок суду залишено без змін.

Таким чином судами встановлено, що позивач перебував під досудовим слідством та судом з 25.01.2000 року по 01.04.2008 року, тобто 8 років 2 місяці і 5 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Частиною сьомою цієї ж статті передбачено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Поняття моральної шкоди визначено ст. 23 ЦК України, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сімї чи близьких родичів.

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди. Вважав достатнім для компенсації цієї шкоди грошовий вираз у розмірі 550000 грн. на. Обґрунтовував настання моральної шкоди душевними стражданнями, яких він зазнав у звязку з незаконним перебуванням під слідством та судом упродовж тривалого часу, що негативно позначилося на звичному способі життя, обмеженні життєвих звязків, погіршення суспільних стосунків із близьким оточенням.

Суд першої інстанції, вирішуючи позов, правильно взяв до уваги доведеність факту безпідставного перебування ОСОБА_2 під досудовим слідством та судом протягом 8 років 2 місяців і 5 днів і з урахуванням ст. 23 ЦК України обґрунтовано встановив причиннонаслідковй звязок між незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури з настанням моральної шкоди.

Розмір компенсації заподіяної моральної шкоди суд правильно обрахував на підставі п. 17 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. При цьому взяв до уваги, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з частиною 3 ст.13 Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом за рахунок коштів державного бюджету.

Вважаючи безпідставними доводи апеляційних скарг про незаконність рішення суду першої інстанції унаслідок незалучення у якості співвідповідачів відповідних органів Міністерства внутрішніх справ України і прокуратури, колегія суддів виходить з наступного.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 32 Закону України «Про Державний бюджет України на 2000 рік» та статті 25 Закону України «Про Державний бюджет України на 2001 рік» (справа про відшкодування шкоди державою) від 03.10.2001 року визнано, що Україна, згідно з Конституцією України, є правовою державою (стаття 1), а людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю (стаття 3). Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, і саме держава відповідає перед людиною за свою діяльність, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (стаття 3). Цей обов'язок держави конкретизується в ряді статей Конституції України.

В Основному Законі держави розмежовуються такі поняття, як держава, органи державної влади, посадові і службові особи (статті 3, 5, 6, 13, 38, 55, 56, 62 та інші). Матеріальна та моральна шкода, завдана громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави (стаття 56 Конституції України). Держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням, в разі скасування вироку суду як неправосудного (частина четверта статті 62 Конституції України). Аналогічні положення щодо відшкодування державою матеріальної чи моральної шкоди, завданої фізичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, містяться і в частині третій статті 152 Конституції України.

Підстави і порядок відшкодування шкоди регулюються Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" за рахунок коштів державного бюджету.

Отже, відповідачем у даній справі є держава (а не державні органи, як про це заявляють апелянти) в особі Державної казначейської служби України і тому підстав для висновку про незалучення інших співвідповідачів не має.

Не впливають на правові висновки суду першої інстанції доводи Львівської місцевої прокуратури №3 про те, що не може включатися до часу перебування ОСОБА_2 під слідством період зупинення провадження у справі, як і час провадження у справі судами різних інстанцій, оскільки ці процесуальні періоди не виключають процесуальний статус особи як обвинуваченого/підсудного.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують його правильність, тому рішення необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 317 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Львівської місцевої прокуратури №3 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: