Справа № 134/576/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 листопада 2016 року Крижопільський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого-судді: Зарічанського В.Г.

з участю секретаря: Вінніченко О.В.

та представника відповідача: Близнюка В.В.

розглянувши в смт. Крижопіль у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, посилаючись на те, що 20 червня 2011 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено депозитний договір № б/н за яким позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 14900,00 грн. відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 р. та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua./terms/pages/70/ , складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду , що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua./terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування банківською карткою». Стверджує, що свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала, умов Договору не дотрималась. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Згідно п. 2.1.1.5.6. вказаних Умов - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороду Банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позову. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 20.06.2011 р. в розмірі 28797,49, яка складається з 14359,28 грн. заборгованості за кредитом; 11713,59 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 877,12 заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 1347,50 грн. (процентна складова), та стягнути судові витрати в розмірі 1378,00 грн.

Представник позивача просив розглядати справу в його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Близнюк В.В. заперечили проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, пославшись на те, що взяті на себе за кредитним договором від 20.06.2011 р. зобов'язання відповідач як Позичальник виконувала в повному обсязі, забезпечивши наявність коштів на рахунку, проте 12.04.2015 р., в проміжок часу з 14-00 до 14-30 невідомою особою з її кредитної картки відповідача № НОМЕР_1 було знято 13998 грн. Про вказану обставину ОСОБА_2, яка в цей момент перебувала в стоматологічній клініці «Пародент», що розташована за адресою: вул.. Глибока, 4/1 м. Львів, повідомила в телефонному режимі Банк. 13 березня 2015 року гр.. ОСОБА_2 звернулась до чергової частини Крижопільського РВ УМВС України в Вінницькій області з заявою про те, що 12.04.2015 р., в проміжок часу з 14-00 до 14-30 невідомою особою з її кредитної картки № НОМЕР_1 було знято 13998 грн. За результатами розгляду заяви було порушено кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000089 за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 190 КК України. Представник відповідача Близнюк В.В. вважає, що мало місце порушення умов договору саме Банком, оскільки згідно п. 9 розд. IV постанови Правління Національного Банку України від 05.11.2014 р. № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» (із змінами, внесеними згідно з Постановами Національного банку № 375 від 15.06.2015 р. та № 382 від 06.09.2016 р.) користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Операція з зняття готівки була здійснена сторонньою особою без фізичного пред'явлення електронного платіжного засобу - кредитної картки та без електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу. ПІН-код відповідач не повідомляла нікому. Крім того, посилається на те, що позивачем не надані відомості про те, яким саме способом були зняті кошти з кредитної карти ОСОБА_2 На підтвердження своїх доводів надано талон-повідомлення, довідку ТОВ «Парадент» від 11.07.2016 р., витяг з ЄРДР про порушення кримінального провадження за заявою ОСОБА_2, інші докази.

Дослідивши представлені докази, заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку про те що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі за наступних підстав.

Як встановлено судом, дійсно 20 червня 2011 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено депозитний договір № б/н за яким позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 14900,00 грн. відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 р. та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua./terms/pages/70/ , складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду , що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua./terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування банківською карткою». Позивач надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач користувався наданим кредитом згідно умов договору, про що свідчить розрахунок, наданий позивачем.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Визначення поняття «зобов'язання» міститься у ч.1 ст.509 ЦКУкраїни. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Про те порушення зобов'язання, встановленого кредитним договором б/н від 20.06.2011р. можливе не лише Позичальником, але і банком. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до п. 9 розд. IV постанови Правління Національного Банку України від 05.11.2014 р. № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» (із змінами, внесеними згідно з Постановами Національного банку № 375 від 15.06.2015 р. та № 382 від 06.09.2016 р.) користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 р. в справі № 6-71цс15.

Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано доказів того, що відповідач не виконала зобов'язання за кредитним договором б/н від 20.06.2011 р. в частині надання Банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом. Ухвалою суду від 08.07.2016 р. суд витребував у позивача відомості про те, яким чином через банкомат, термінал самообслуговування або шляхом перерахунку на інший рахунок було знято кошти з карткового рахунку ОСОБА_2 12.03.2015 р., а також носій інформації з відображенням особи, яка здійснювала несанкціонований доступ до рахунку ОСОБА_2 12.03.2015 р. (фото або відео фіксування), про те такі відомості суду позивачем надані не були. Таким чином суд приходить до висновку, що доводи відповідача та представника відповідача про те, що грошові кошти в сумі 13998,00 грн. з кредитної картки № НОМЕР_1 12.03.2015 р. було знято не відповідачем, за порушення зобов'язання за кредитним договором б/н від 20.06.2011 р. в частині надання Банку грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом відповідач не несе. Докази, надані представником відповідача на підтвердження того, що ОСОБА_2 повідомила Банк про несанкціонований доступ до рахунку, про те, що на час зняття з картки грошових коштів вона перебувала в м. Львів та що не повідомляла стороннім особам ПІН-код картки, суд вважає належними та допустимими, отже покладає їх в підставу прийнятого рішення.

Відповідно ч. 2 постанови пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. N 14 «Про судове рішення в цивільній справі», рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись положеннями ст.ст. 1, 2, 11, 16, 509, 524, 526, 530, 532, 533, 1058, 1060 Цивільного кодексу України, ст.ст. 84, 88, 215, 216, 236, 110 Цивільного процесуального кодексу, ст.ст. 3, 47, 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність»:

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Вінницької області протягом 10 днів з дня отримання копії рішення, а відповідачем в той же строк з дня його проголошення.

Суддя: