У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ СтупакО.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про стягнення пені за прострочення по виплаті аліментів,

в с т а н о в и в :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який уточнила в процесі розгляду справи, та остаточно просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 127 168 грн 61 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона із відповідачем має спільну дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Вказала, що на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2012 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на дитину в розмірі ј частини заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.

Посилаючись на те, що зобов'язання зі сплати аліментів відповідач виконує несвоєчасно та не в повному розмірі, у зв'язку з чим у період з 10 лютого по 01 вересня 2012 року та з 01 вересня по 01 жовтня 2013 року виникла заборгованість, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення з виплати аліментів у розмірі 2 тис. грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Останньою ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов в повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочки. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліментів за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи (п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та зменшуючи розмір неустойки, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із того, що відповідач погашає свою заборгованість перед позивачем та сплачує аліменти, та що вказаний позивачем розмір пені за прострочення по сплаті аліментів значно перевищує розмір її збитків.

Визначаючи розмір неустойки (пені) за прострочення по виплаті аліментів, суд правильно врахував позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 01 липня 2015 року № 6-94 цс 15.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про стягнення пені за прострочення по виплаті аліментів, за касаційною скаргою на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак