АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/2841/16 Головуючий 1-ї інстанції - Калмикова Л.К.
Справа № 2-619/1341/15 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : право власності.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Бобровського В.В.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину жилого будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину жилого будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом.

В обгрунування позову посилалась на те, що ОСОБА_2 на праві приватної власності згідно нотаріально посвідченого договору дарування, належить жилий будинок АДРЕСА_1 з надвірними будівлями.

Вказаний жилий будинок з надвірними будівлями будувався її батьками в період шлюбу - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який в 1987 році зареєстрований за батьком.

В 1978 році шлюб батьків було розірвано. У травні 1992 році померла мати ОСОБА_3 За життя вона не мала змоги оформити на себе ? частину спірного будинку, так як усі документи знаходились у батька та на момент закінчення будівництва, тобто вводу будинку до експлуатації, шлюб вже було розірвано.

У серпні 2014 року помер її батько.

У встановлений шестимісячний строк вона звернулась до Дергачівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька і саме тоді дізналась, що 16 липня 1998 року батьком було укладено договір дарування, згідно з яким він подарував жилий будинок з надвірними будівлями другій дружині ОСОБА_2

У зв'язку з викладеним, позивачка просила визнати частково недійсним зазначений договір дарування та визнати за нею право власності на ? частину спірного будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом після смерті батька.

Представник відповідачки проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання частково недійсним договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1, визнання за нею право власності на ? частину спірного будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом після смерті батька, суд першої інстанції виходив із недоведеності обставин, які б свідчили про те, що вказаний будинок був спільним майном батьків позивачки, та, що її матір за життя заявляла свої вимоги на його частину.

Доводами апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовуються.

При вирішенні спору та ухваленні рішення суд першої інстанції виходив відповідно до ст.ст. 10,11,60, 212,213 ЦПК України із повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.. 303 ЦПК України апеляційний суд в апеляційному порядку перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду 1 інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді 1 інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом 1 інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду 1 інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Колегією суддів не встановлено таких порушень норм процесуального та матеріального права, які могли стати підставою відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України для перегляду рішення суду першої інстанції та ухваленні нового про задоволення позову.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Матеріали справи свідчать про те, що батьки позивачки ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 25 лютого 1957 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.7).

Рішенням народного суду Дергачівського району Харківської області від 18 квітня 1978 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано. При цьому суд установив, що сторони не проживають спільно близько 20 років (а.с.35).

Вказане рішення матір позивачки ОСОБА_3 за життя не оскаржила.

Відповідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,

господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, щодо якої встановлено ці обставини та мають преюдиціальне значення.

За правилами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).

З огляду на зазначене, посилання ОСОБА_1 на те, що спірний будинок є спільною сумісною власністю її батьків спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та є безпідставними.

Судовим розглядом також встановлено, що батько позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 почав будувати житловий будинок у 1970 році, а закінчив будівництво у 1973 році. Вказана обставина підтверджується актом про закінчення будівництва та прийняття його в експлуатацію від 09.09.1986 року (а.с.106).

Свідоцтво про право власності на житловий будинок ОСОБА_4 отримав 20.06.1987 року (а.с.109).

Доказів того, що матір позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 за життя визнавала за собою право власності на ? частину спірного будинку, суду не надано.

16 липня 1998 року ОСОБА_4 подарував житловий будинок АДРЕСА_1 своїй дружині ОСОБА_2 (а.с.20-21).

Оскільки ОСОБА_4 на момент смерті власником цього будинку не був, вказане майно не входило до спадкової маси і спадщина на нього не відкривалась.

З урахуванням викладеного, колегія суддів , перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає, що рішення судом першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 308, 313, 317, 319, 323, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді