У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області у складі:

головуючого судді Ковальчук Н.М.,

суддів Боймиструка С.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

з участю представника ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представника ПАТ«Міський комерційний банк» ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_2, на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 18 липня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору фізична особа-підприємець ОСОБА_1, про звернення стягнення на предмет іпотеки, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору фізична особа-підприємець ОСОБА_1, про визнання припиненим договору іпотеки,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 18 липня 2016 року відмовлено у задоволенні зазначених первісного та зустрічного позовів.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання припиненим договору іпотеки, ФОП ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі вказує, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання припиненим договору іпотеки є незаконним. Суд порушив вимоги процесуального законодавства, проголосивши рішення за відсутності відповідачів за первісним позовом. У висновках суду невірно зазначено, що в договорі іпотеки та в кредитному договорі не передбачено таких підстав припинення договору іпотеки, як вказує позивач у зустрічній позовній заяві. Окрім цього, суд в своєму рішенні неправильно зазначив, що заборгованість за кредитним договором не погашена, а дії позичальника не свідчать про наміри погасити заборгованість. Така позиція суду є помилковою та не відповідає обставинам справи. Так суд, в порушення норм ст. 179 ЦПК України, залишив поза увагою заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог між ФОП ОСОБА_1 та ПАТ «Міський комерційний банк», що в силу вимог ст. 601 ЦК України, є підтвердженням виконання боржником зобовязань за кредитним договором. Така заява про зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином, а тому вимоги ФОП ОСОБА_1 про зарахування повністю відповідають приведеним вище умовам, а отже є такими, що підлягають задоволенню. На день подання заяви про зарахування боргу, несплата за кредитом ФОП ОСОБА_1 перед банком становила 590 449,85 грн., а борг ПАТ «Міський комерційний банк» перед ФОП ОСОБА_1 складав 538 646,41 грн. Сума різниці становить 53 803,44 грн. Окрім цього, ним перераховано банку 60 000 грн. для погашення боргу за кредитним договором. Тому зобовязання за кредитним договором ФОП ОСОБА_1 виконані повністю.

Справа № 570/3729/15-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_5

Провадження № 22-ц 787/1708/2016 Суддя-доповідач ОСОБА_6

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, та незаконно відмовив у задоволенні позову про визнання припиненим договору іпотеки. Окрім цього, суд першої інстанції безпідставно відмовив у прийнятті зустрічного позову ФОП ОСОБА_1 до ПАТ «Міський комерційний банк» про визнання припиненим договору кредиту, у звязку з чим ухвала суду від 30 червня 2016 року про відмову в прийнятті його позову підлягає скасуванню. З цих підстав просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову про визнання припиненим договору іпотеки

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

На рішення суду була подана апеляційна скарга ПАТ «Міський комерційний банк» про оскарження рішенням суду в частині відмови у задоволенні вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційна скарга ПАТ «Міський комерційний банк» ухвалою суду від 30 вересня 2016 року визнана неподаною та повернута апелянту, а тому рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог банку в апеляційному порядку не перевіряється.

Судом встановлено: 10 квітня 2013 року між ПАТ «Міський комерційний банк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 947/980-ЮО, за умовами якого банк надав позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної лінії, яка не може перевищувати 350 000 грн. 00 коп. зі сплатою 26,00 % річних на строк до 09 серпня 2014 року.

Для забезпечення зобовязання за кредитним договором 10 квітня 2013 року між ПАТ «Міський комерційний банк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № 947/980-ЮО/1, відповідно до якого ОСОБА_4 передала в іпотеку банку належне їй нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями №8 по вул.Гарній 1 в с.Біла Криниця Рівненського району Рівненської області та земельну ділянку площею 0,1008 га для його будівництва та обслуговування.

У вересні 2015 року ПАТ «Міський комерційний банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом набуття права власності, обґрунтовуючи вимоги тим, що позичальник умов договору не виконує. Рішенням господарського суду Рівненської області від 11 лютого 2015 року у господарській справі № 918/17/15, яке набрало законної сили, з боржника на користь банку стягнено 506 559 грн. 60 коп., однак рішення не виконане. У відповідності до розрахунку заборгованість за кредитним договором складає: 347 617,43 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 7 676,15 грн. - поточна заборгованість по відсотках; 85 922,52 грн. - прострочена заборгованість по відсотках; 65 343,50 грн. - пеня.

У травні 2016 року ОСОБА_4 подала до суду зустрічний позов до публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» в якому просила визнати припиненим договір іпотеки з тих підстав, що позичальник ОСОБА_1 уклав договори з вкладниками ПАТ «Міський комерційний банк» про відступлення права вимоги, набув статусу кредитора за договорами банківського вкладу на загальну суму 537 799 грн. 38 коп., а тому внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог зобовязання по кредитному договору виконав, а це в свою чергу тягне за собою припинення договору іпотеки як похідного від нього.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє наявні між сторонами договірні правовідносини, оскільки в силу вимог ЦК України зобов'язання припиняється на підставах встановлених договором або законом. Наведені у доводах позовної заяви підстави для припинення договору іпотеки ні кредитним, ні іпотечним договорами не передбачені, а тому правовідносини по договору іпотеки не можуть бути припиненими.

На підтвердження таких висновків у рішенні містяться необхідні доводи та обґрунтування, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зазначено в ч. 1 ст. 598 ЦК України. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначено ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про припинення договору іпотеки у звязку з укладенням позичальником договорів про відступлення права вимоги з вкладниками банку ПАТ «Міський комерційний банк», вірно зазначивши, що такі підстави для припинення договору іпотеки не передбачені законом.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

В задоволенні апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, поданої його представником ОСОБА_2, відмовити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області 18 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді Боймиструк С.В.

ОСОБА_7