Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.10.2016 Справа №607/8176/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання та інфляційних нарахувань,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання та інфляційних нарахувань за договором позики, укладеним між ними 17 травня 2013 року, згідно якого відповідач позичив у нього 17 000,00 грн., які зобов'язався повернути в строк до 01.09.2013 року, про що надав письмову розписку. Однак, відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань згідно укладеного між ними договору та позичених коштів не повернув. Із приводу цього, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 11 червня 2014 року було ухвалено рішення, яким вирішено стягнути з відповідача в користь ОСОБА_1 17 266,88 грн. заборгованості за договором грошової позики від 17 травня 2013 року. Дане судове рішення набрало законної сили та звернуто до виконання. Однак, ОСОБА_2 не погасив заборгованість перед позивачем, у зв'язку з чим, 03 квітня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення про стягнення із відповідача у користь ОСОБА_1 4 709 грн. інфляційних нарахувань за період з 11 березня 2014 року по січень 2015 року та 489,04 грн. трьох процентів річних за період з 11 березня 2014 року по 23 лютого 2015 року за неналежне виконання договору позики від 17 травня 2013 року. Із часу винесення судового рішення від 03 квітня 2015 року, відповідачем добровільно заборгованість не погашається.

Просить стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 725,20 грн. - нарахованих 3% річних за період із 25.02.2015 року по 26.07.2016 року та 7 799,94 грн. - інфляційних нарахувань за період із 01.02.2015 року по 01.07.2016 року.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально.

Відповідно до ч.3 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив

17 травня 2013 року позивач ОСОБА_1 позичив відповідачу ОСОБА_2 17 000 гривень, про що останнім була написана розписка.

Вказані кошти ОСОБА_2 зобов'язувався повернути в строк до 01 вересня 2013 року.

Відповідно до ст.1046 ЦК України позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

До обумовленої між сторонами дати, ОСОБА_2 боргу за договором позики не повернув, чим порушив взяті на себе зобов'язання.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 червня 2014 року, стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором грошової позики від 17 травня 2013 року в сумі 17 266, 88 грн.

Дане судове рішення набрало законної сили і, в порядку його виконання, 01 вересня 2014 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №607/4891/14-ц.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішення у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 взятого на себе зобов'язання за Договором позики від 17 травня 2013 року не виконав, як і не виконав в добровільному порядку рішення суду від 11 червня 2014 року та від 03 квітня 2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

За вказаних обставин, суд вважає, що позивач набув права на отримання від відповідача 3% річних за період із 25.02.2015 року по 26.07.2016 року та інфляційних нарахувань за період із 01.02.2015 року по 01.07.2016 року.

Згідно наявного при матеріалах справи розрахунку, за період з 01 лютого 2015 року по 01 липня 2016 року інфляційні нарахуванння за договором позики від 17 травня 2013 року становлять 7 799,94 грн., 3% річних від простроченої суми, за період з 24 лютого 2015 року по 26 липня 2016 року за вказаним договором становлять 725,20 гривень.

Отже, в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача 7 799,94 грн. - інфляційних нарахувань за період із 01 лютого 2015 року по 01 липня 2016 року та 725,20 грн. - три проценти річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання, за період 24.02.2015 року по 26.07.2016 року за неналежне виконання укладеного між сторонами Договору позики від 17 травня 2013 року.

Крім того, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача в користь ОСОБА_1 понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 625, 1046, 1051 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання та інфляційних нарахувань - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) в користь ОСОБА_1 7 799 (сім тисяч сімсот дев'яносто дев'ять) грн.. 94 коп. -інфляційних нарахувань за період з 01 лютого 2015 року по 01 липня 2016 року, та 725 (сімсот двадцять п'ять) грн. 20 коп. - трьох процентів річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання, за період 24.02.2015 року по 26.07.2016 року, за неналежне виконання Договору позики від 17 травня 2013 року, а також 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан