У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до приватного акціонерного товариства «АІСЕ-Україна», треті особи: ОСОБА_6, центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів при Управлінні державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про захист прав споживачів, визнання зобов'язання припиненим та зняття з обтяження, за касаційною скаргою акціонерного товариства «АІСЕ-Україна» на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2015 року, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 28 березня 2007 року він уклав з ЗАТ «АІСЕ-Україна» угоду №153769 про надання останнім послуг спрямованих на отримання автомобіля, також сторонами були підписані Додаток №1, Додаток №2 та Додаток №3 до вказаної угоди. Виконавши умови угоди ОСОБА_5 отримав автомобіль, право на який зареєстрував у ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області. 24 квітня 2008 року між позивачем і відповідачем було укладено договір застави, та 18 березня 2008 року між відповідачем, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 було укладено договір поруки, які укладались сторонами з метою забезпечення належного виконання зобов'язань позивача за угодою №153769. З урахуванням того, що ОСОБА_5 виконав умови угоди в повному обсязі, сплатив всі платежі, вважає своє зобов'язання перед відповідачем виконаним, у зв'язку з чим, просив суд визнати припиненими зобов'язання за угодою №153769, а також за договором поруки, зобов'язати орган державної реєстрації прав зняти обтяження та вирішити питання судових витрат.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано припиненим зобов'язання за угодою №153769 від 28 березня 2007 року, укладеною між ОСОБА_5 і приватним акціонерним товариством «АІСЕ-Україна». Визнано припиненим зобов'язання за договором застави від 24 квітня 2008 року між ОСОБА_5 і приватним акціонерним товариством «АІСЕ-Україна». Визнано припиненим зобов'язання за договором поруки від 18 березня 2008 року, укладеним між ОСОБА_5, ОСОБА_6 і приватним акціонерним товариством «АІСЕ-Україна». У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року рішення районного суду в частині визнання припиненим зобов'язання за договором поруки від 18 березня 2008 року, укладеним між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та приватним акціонерним товариством «АІСЕ-Україна» скасовано, у задоволенні зазначеної вимоги відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Відповідач, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, звернувся із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов виходив того, що станом на 31 березня 2014 року позивач у повному обсязі виконав зобов'язання перед відповідачем, сплатив щомісячні платежі в сумі 125890,94 грн, що складається з 84 повних внесків як передбачено додатком №1 до угоди, що підтверджується відповідними квитанціями та аудиторським висновком від 15 травня 2014 року. Вказані обставини є підставою для визнання припиненими зобов'язання за угодою від 28 березня 2007 року та договором застави від 24 квітня 2008 року, а також за договором поруки від 18 березня 2008 року.

Скасовуючи рішення районного суду в частині задоволення вимог про визнання припиненим зобов'язання за договором поруки з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що договором поруки встановлено строк його дії до 31 березня 2014 року. Оскільки на момент звернення позивача до суду 29 липня 2014 року, правовідносини між сторонами вже були припинені, висновок місцевого суду про задоволення вказаної вимоги є хибним.

В частині задоволення позовних вимог про визнання припиненими зобов'язання за угодою та договором застави суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду, у зв'язку із чим, залишив ухвалене ним рішення у цій частині без змін.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28 березня 2007 року між ЗАТ «АІСЕ-Україна» та ОСОБА_5 укладено угоду про надання останньому послуг спрямованих на отримання автомобіля через систему Автоплан.

Також між сторонами було підписано Додаток №1, Додаток №2, які є невід'ємними частинами угоди та 28 лютого 2008 року Додаток №3.

23 квітня 2008 року ОСОБА_5 зареєстрував отриманий транспортний засіб (CHEVROLET LACETT1 NF 196) в ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області.

24 квітня 2008 року між ЗАТ «АІСЕ-Україна» та ОСОБА_5 укладено договір застави автомобіля.

18 березня 2008 року між ЗАТ «АІСЕ-Україна» та ОСОБА_6, ОСОБА_5 укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_6 поручився перед ЗАТ «АІСЕ-Україна» за належне виконання ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань.

Позивачем було сплачено повну вартість автомобіля, яка згідно договору застави становила 116 463 грн. 40 коп. Останнім сплачувалися платежі по системі зазначеній в листах Автоплан, тобто сума для сплати кожного місяця автоматично розраховувалась в системі банку, таких платежів було проведено 84, що узгоджується з умовами угоди та правилами надання послуг, крім того позивачем було сплачено 125 890 грн 94 коп., в той час як згідно листа Автоплан, ціна автомобіля була знижена заводом виробником з 8 листопада 2008 року до 83 222 грн.

В ході розгляду справи, зокрема в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції відповідач наполягав на наявності у позивача боргу за укладеною угодою по сплаті чистих внесків у розмірі 13819 грн. Посилався на те, що починаючи з грудня 2008 року позивач сплачував щомісячні внески систематично, але порушуючи встановлений в п.4.2 додатку №2 до угоди розмір внесків, у зв'язку із чим, утворився борг по оплаті внесків. При цьому, відповідачем було подано відповідний розрахунок. Вказував на те, що на виконання умов угоди ОСОБА_5 було сплачено лише 87,6836% за 100% ціни автомобіля (чистих внесків).

У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК)

У цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки вищевказаним доводам апеляційної скарги відповідача, обставин та умов договору, на які він посилається, а також відповідних розрахунків не перевірив. У мотивувальній частині ухваленого ним рішення не наведено даних про встановлені обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, відсутні мотиви щодо оцінки доказів та доводів сторін, зокрема посилань відповідача на наявність боргу за укладеною угодою та неповну сплату позивачем чистих внесків за автомобіль.

Переглядаючи рішення місцевого суду апеляційний суд не надав належної оцінки змісту укладених між сторонами угоди та додатків до неї, не перевірив їх умов, неповно встановивши обставини справи та не надавши мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), дійшов передчасних висновків у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка поширюється і на суд апеляційної інстанції, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції вказаних вимог не виконав.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватногоакціонерного товариства «АІСЕ-Україна» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
судді В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська