Провадження № 2/760/28/16
В справі № 760/9291/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2016 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Носачова А.К

позивача- Пономаренка П.О.

представника позивача- ОСОБА_11

представника відповідача 1- Дворниченко В.Є.

представника відповідача 2- ОСОБА_2

відповідача 3- ОСОБА_3

представника відповідача 4- Федорчук Х.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Комунального підприємства»Індустріальне» Солом»янмської районної в м.Києві державної адміністрації, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, ОСОБА_3, Комунального підприємства»Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом»янського р-ну м.Києва про визнання недійсним договору, зобов»язання провести демонтаж системи домофон та відшкодування моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить:

-зобов»язати відповідача - ФОП ОСОБА_6 провести демонтаж встановленої ним системи домофон з вхідних дверей під»їзду АДРЕСА_1, забезпечивши вільний доступ до будинку;

-визнати недійсним Договір про виконання монтажних робіт № 00321 від 21.01.2015 року,укладений між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_3;

- стягнути з Комунального підприємства «Індустріальне» Солом»янської районної у м. Києві державної адміністрації 2000, 00гр. в відшкодування моральної шкоди, завданої неналежним виконанням обов»язків балансоутримувача і управителя житлових будинків, що призвело до самовільного переобладнання та перепланування ФОП ОСОБА_6 в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 вхідних дверей до 3-го під»їзду, руйнуванню майна, що належить йому на праві спільної сумісної власності і створення перешкод в користуванні власною квартирою АДРЕСА_1 в будинку та об»єктами спільної сумісної власності;

- стягнути з ФОП ОСОБА_6 2000, 00 гр. в відшкодування моральної шкоди, завданої самоуправством, нечесною підприємницькою практикою та створенням перешкод у користуванні власною квартирою АДРЕСА_1 в будинку та об»єктами спільної сумісної власності;

- стягнути з відповідачки ОСОБА_3 2000, 00гр. в відшкодування моральної шкоди, завданої самоуправством, вчиненням правочину щодо розпорядження спільним майном без згоди всіх співвласників, створенням перешкод в користуванні власною квартирою АДРЕСА_1 в будинку та об»єктами спільної сумісної власності.

В судовому засіданні після притягнення до участі в справі в якості співвідповідача КП»Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом»янського р-ну м.Києва» представник позивача просить розподілити 2000, 00 гр. в відшкодування моральної шкоди, заявленуої позивачем з КП»Індустріальне», з даних відповідачів по 1000, 00 гр. з кожного.

Звертаючись до суду, позивач посилається в позові на те, що він є власником квартири№ АДРЕСА_1.

В січні 2015 року до нього звернулися представники відповідача - ФОП ОСОБА_6 з пропозицією встановити на вхідних дверях під»їзду комплект домофонної системи обмеження доступу сторонніх осіб торгівельної марки «Візит».

За умовами користування вказаної системи ним була гарантована

безкоштовна передача двох комплектів електронних ключів всім мешканцям під'їзду, за допомогою яких відмикаються вхідні двері під»їзду.

Решту ключів, за бажанням, необхідно було придбати за власні кошти.

Крім того, було запропоновано додатково встановити всередині квартири

дистанційний переговірний пристрій, який підтримує радіозв»язок з вулиці та призначений для відмикання вхідних дверей під'їзду.

Інших варіантів доступу до під»їзду будинку запропоновано не було.

За користування домофонною системою необхідно було щомісячно сплачувати абонентську плату.

Запропонована послуга не влаштовувала його, так як в квартирі разом з ним проживає його мати ОСОБА_8, яка на даний час хворіє, перебуває у тяжкому стані і потребує сторонньої допомоги, що викликає необхідність викликати медичних працівників, а також просити своїх рідних здійснювати сторонній догляд за нею.

Система обмеження доступу, запропонована відповідачем- ФОП ОСОБА_6, унеможливлює вільний доступ до квартири медичних працівників та осіб, які здійснюють сторонній догляд за матір»ю.

За таких обставин встановлення домофонної системи та подальше її використання його не влаштовувало, про що він повідомив представника даного відповідача.

12.02.2015 року, приїхавши додому, він виявив нові металеві двері з електронним замком у під»їзді, в зв»язку з чим він 26.02.2015 року та 04.03.2015 року звертався з письмовими заявами до відповідача - КП «Індустріальне», яке займається обслуговуванням будинку, та просив здійснити перевірку законності самоуправних дій щодо встановлення домофонної системи та вжити невідкладних заходів для забезпечення вільного доступу до квартири.

Відповідач послався на непричетність до виниклої ситуації, проігнорував його вимоги втрутитись в вирішення спору та відмовився вчинити заходи по усуненню порушення його прав.

Вважає, що дії відповідачів - КП»Індустріальне»та ФОП ОСОБА_6 є порушенням його прав, визначених ст.ст.24, 25 та 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», так як КП»Індустріальне» самоусунулось від виконання обов»язків балансоутримувача та управителя будинків,допустило самовільне переобладнання та перепланування відповідачем - ФОП ОСОБА_6 в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 вхідних дверей до під»їзду без узгодження з балансоутримувачем будинку, а також встановлення договірних відносин, здійснив несанкціонований демонтаж вхідних металевих дверей з кодовим замком і монтаж домофонної системи обмеження доступу в 3-му під'їзді будинку АДРЕСА_1.

Невиконання відповідачем - КП»Індустріальне» своїх обов»язків призвело до порушення його прав, як споживача, на отримання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг відповідно до ч. 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Крім того, вважає, що були порушені його права, як споживача, визначені ст.ст.14, 15 та 21 Закону України «Про захист прав споживачів», якими гарантується його право на безпечність продукції для його життя та здоров»я, навколишнього середовища, яка б не завдавала шкоди його майну.

Зазначає, що за статтею 15 даного Закону він має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору, яка має бутии надана до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Встановлення вхідних дверей та домофонної системи в під»їзді будинку без його на те згоди є порушенням його прав, оскільки порушується його право на на свободу вибору продукції, свобода волевиявлення на отримання цієї послуги.

Вважає також, що відповідач - ФОП ОСОБА_6, як виконавець, нав»язав йому отримання запропонованої ним послуги, чим порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач, обмежується його право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію та інші порушення, визначені в даній статті.

Таким чином, в результаті самоусунення КП»Індустріальну» від виконання обов»язків балансоутримувача і управителя будинку, а також самоуправних дій відповідача - ФОП ОСОБА_6 щодо демонтажу вхідних металевих дверей з кодовим замком і монтажу домофонної системи були порушені його права, як споживача житлово-комунальних послуг на те, щоб результат надання послуг не завдавав шкоди майну, що належить йому на праві спільної сумісної власності, були порушені його права споживача житлово-комунальних послуг на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору, а також право на свободу вибору продукції чи послуги та свободу волевиявлення на такий вибір.

Відповідач ОСОБА_3, яка також є мешканкою цього ж під»їзду, без отримання на це згоди всіх співвласників майна, що є у спільній сумісній власності, 21.01.2015 року уклала Договір № 00321 про виконання монтажних робіт з відповідачем -ФОП ОСОБА_6

Він, як співвласник спільного майна, не уповноважував ОСОБА_3 на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном.

Внаслідок таких дій відповідача ОСОБА_3 йому були створені перешкоди в користуванні власним майном - квартирою,та майном, що є у спільній сумісній власності. Вхідні двері до під»їзду обладнані електромагнітним замком, який можна відчинити лише за допомогою електронних ключів або дистанційним пристроєм. Для того, щоб зайти до будинку і пройти до квартири, він, його родина, працівники медичного закладу вимушені витрачати кошти на непотрібні платні послуги по купівлі електронних ключів для домофону.

Вважає, що Договір про виконання монтажних робіт № 00321 від 21.01.2015року суперечить вимогам ч.2 ст.203 ЦК України, згідно якої особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

12.02.2015 року співробітниками відповідача - ФОП ОСОБА_6 були демонтовані сталеві вхідні двері з кодовим замком в під»їзді будинку, які належать власникам квартир на праві спільної сумісної власності.

Замість них були встановлені двері з електромагнітним замком та домофонною системою, що привело до пререшкод йому в користуванні квартирою, як об»єктом приватної власності і вхідними дверима до під»їзду, як об'єктом спільної сумісної власності.

В результаті порушення даним відповідачем вимог статті 41 Конституції України він фактично позбавлений права користуватися приватною власністю -квартирою, і майном, що є у спільній сумісній власності - вхідними дверима до під»їзду.

Внаслідок незаконних дій відповідачів йому завдана моральна шкода.

Так, протягом тривалого часу він зазнає душевних страждань у зв»язку зі знищенням майна, що належить йому на парві спільної сумісної власності. Це стало можливим у зв»язку з самоусуненням КП»Грушківське» від обов»язків балансоутримувача і управителя будинку та самоуправства відповідачів - ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_9

Протиправні дії відповідачами вчиняються як відносно нього самого, так і відносно його матері, що полягає в нав»язуванні непотрібних йому послуг,

Через агресивну підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_6, яка вводить споживача в оману через ненадання достовірної, повної і своєчасної інформації про монтаж домофонної системи, та самоуправлстава відповідачки ОСОБА_3 виникли напружені взаємовідносини між сусідами.

Через захист своїх порушених прав він змушений витримувати образи, погрози та інший негативний вплив з боку мешканців.

Його душевні страждання поглиблюються безвихіддю становища, пов»язаного з неможливістю з вини відповідачів вільно користуватися власним житлом.

Значних душевних страждань йому завдає цілком реальна перспектива, за якої співробітники швидкої медичної допомоги чи родичі не встигнуть вчасно надати допомогу його матері через неможливість вільно потрапити до квартири.

Значних душевних страждань йому завдає постійна необхідність виходити з власної квартири, щоб відчиняти замок домофону на вхідних дверях до під»їзду для своїх відвідувачів, включаючи родичів, друзів, служби екстреної допомоги, через самоуправство відповідачів і створення останніми перешкод у користуванні вхідними дверима до під»їзду.

Завдяки протиправним діям відповідачів у нього порушено нормальний життєвий ритм.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Предстаник відповідача- ФОП ОСОБА_6 судовому засіданні проти позову заперечував.

Посилався на те, що мешканці 15-ти з 14-ти квартир у під»їзді даного будинку вирішили встановити вхідні металеві двері з домофонною системою, які були встановлені на підставі Договору на виконання монтажних робіт від 21.01.2015 року, при укладенні якого від імені мешканців діяла мешканка цього ж під»їзду ОСОБА_9

При цьому ОСОБА_9 діяла при укладенні договору як повірений на підставі Договору доручення від 20.01.2015 року, укладеного з мешканцями квартир.

Вважає, що підписання такого договору ОСОБА_9 відповідає вимогам ст.1000 ЦК України.

Зазначає, що після встановлення металевих дверей з домофнною системою мешканці всіх квартир, окрім позивача, отримали по 2 електронні ключі для доступу до під»їзду, а тому позивач не зазнав і не міг зазнати обмежень у доступі до власного житла.

Позивачу також було запропоновано два безкоштовні ключі, однак він від їх отримання відмовився.

Вважає також, що укладений 21.01.2015 року Договір на виконання монтажних робіт відповідає вимогам ст.ст.627 та 638 ЦК України, а тому приведені позивачем підстави для визнання його недійсним відсутні.

Крім того, вважає, що з вини ФОП ОСОБА_6 позивач не зазнав і не міг зазнавати моральних страждань, не надав доказів як її завдання, так і обгрунтування розміру цієї шкоди. Будь-яких доказів звернення позивача до лікувальних установ відповідного профілю для відновлення фізичного чи психічного здоров»я останній також не надав.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

В подальшому, після надання пояснень у справі представник відповідача подав до суду заяву, якою просить розглядати справу в його відстуності.

Відповідач ОСОБА_9 у судовому засіданні проти позову також заперечувала.

Посилалася на те, що укладений нею з ФОП ОСОБА_6 договір від імені мешканців квартир у під»їзді відповідає вимогам закону та інтересам жильців під»їзду.

Рішення про встановлення домофонної системи в під»їзді було досягнуто на зборах мешканців під»їзду для схоронності майна та обмеження доступу сторонніх осіб у під»їзд будинку.

Факт надання згоди на це було оформлено списком мешканців квартир з їх підписами.Свою згоду на встановлення домофонноїх системи дала також і мати позивача, яка проживає в квартирі, власником якої є позивач.

Вважає, що встановленням домофонної системи права позивача порушені не були і не могли бути порушені, навпаки, направлено на захист інтересів мешканців будинку, збереження їх майна та порядку в місцях загального користування.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

В подальшому, після надання пояснень у справі відповідач також подала до суду заяву, якою просить розглядати справу в її відстуності.

Представник відповідача - Комунального підприємства »Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом»янського р-ну м.Києва» в судовому засіданні проти позову також заперечувала.

Посилалася на те, що будь-яких звернень від позивача щодо встановлення дверей та домофонної системи в під»їзді будинку до підприємства не надходило і доказів завдання йому моральної шкоди з вини підприємства також не надано.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Представник відповідача - КП»Грушківське» в судовому засіданні проти позову також заперечувала.

Посилалася на те, що рішення про встановлення металевих дверей та домофонної системи в під»їзді будинку по АДРЕСА_1в приймалося мешканцями та власниками квартир.

Право на це їм надано законом і КП»Індустріальне» не могло втручатися в прийняття рішень мешканцями під»їзду з цього приводу.

Вважає таокж, що з вини КП»Індустріальне» позивач не зазнавав і не міг зазнати моральних страждань, а тому також просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз»яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов»язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Судом встановлено, що позивач на підставі Договору дарування від 11.08.2014 року є власником квартири АДРЕСА_1.

21.01.2015 року між відповідачами - ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_3, яка діяла від імені мешканців квартир 3-го під»їзду будинку АДРЕСА_1 на підставі Договору доручення №0032 від 20.01.2015 року, був укладений Договір про виконання монтажних робіт № 00321.

Відповідно до п.1.1. Договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов»язання за плату виконати роботи з установки комплекту домфонної системи торгівельної марки»Візит».

Згідно п.2.2 Договору ціна договору містить у собі вартість монтажу з урахуванням 2-х ключів на кожну квартиру та додатково 3-х ключів для комунальних установ.

При укладенні договору в п.1.3 сторони досягли згоди, що виконавець починає роботи з встановлення абонентських приладів за умови згоди на це не менш, ніж 51% кількості квартир у під»їзді.

Згідно додатку №1 до Договору доручення довірителі - всі мешканці під»їзду №3 будинку АДРЕСА_1, в тому числі мати позивача ОСОБА_8, надали згоду на встановлення домофонної системи, що засвідчили особистими підписами.

/ а.с. 12 - 15; 67 /

Згідно ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

За змістом ч. ч. 1,2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Таким чином, встановивши домофонне обладнання у своєму під»їзді, власники квартир, що знаходяться у ньому, реалізували своє право на розпорядження належним їм на праві спільної сумісної власності приміщенням загального користування.

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов»язана утриматись від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на норми Закону України» Про захист прав споживачів».

Згідно з положенням пунктів 22, 23 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбавати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Даний закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Статтею 1 Закону визначені також поняття термінів «споживач», «виробник робіт, послуг, продавець товарів, виконавець робіт, надавач послуг».

Позивач у судовому засіданні пояснив, що він не замовляв у відповідача будь-яких послуг і за його замовленням будь-які роботи в його інтересах відпровідачем-ФОП ОСОБА_6 не виконувалися.

Так, оспорюваний позивачем Договір про виконання монтажних робіт № 00321 від 21.01.2015 року укладений між відповідачами ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Позивач не є стороною договору, а тому Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюються на правовідносини, що склались між ним та відповідачем - ФОП ОСОБА_6, а тому його права не можуть бути захищені на підставі даного Закону у відносинах з даним відповідачем.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, з точки зору закону правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Обгрунтовуючи підстави звернення до суду в частині проведення демонтажу вхідних металевих дверей з кодовим замком і монтажу системи домофон обмеження доступу в під»їзді АДРЕСА_1, позивач посилається на те, що встановлення цієї системи було здійсненно без його на те згоди, як власника квартири та співвласника спільного майна, це позбавило можливості його, членів родини та знайомих вільно потрапляти до під»їзду та квартири, а також вільному доступу до квартири медичним працівникам за викликом у зв»язку з захворюванням його матері.

Вважає це порушенням відповідачами-КП»Індустіральне»та ФОП ОСОБА_6 щодо нього вимог Законів України « Про житлово-комунальні послуги» та « Про захист прав споживачів», оскільки він є споживачем житлово-комунальних послуг.

Так, позивач у судовому засіданні не спростовував, що система домофон не підключена до його квартирного номеру телефону, так як він не надав на це згоди.

В той же час підтвердив, що окрім даної системи, доступ до під»їзду будинку забезпечується також іншим чином- за допомогою електронного ключа, який він придбав, що свідчить про відсутність перешкод у вільному доступі та користуванні своєю власністю.

Позивач у судовому засіданні не заперечував, що отримувати такі ключі від представника відповідача- ФОП ОСОБА_6 відмовився, оскільки не давав своєї згоди на встановлення цієї системи.

При цьому не заперечував і це підтверджується Додатком №1 до Договору доручення, мати позивача, яка проживає в квартирі, дала свою згоду на встановлення домофонної системи та здала кошти на її встановлення.

/ а.с. 67 об./

За правилами ч.1 ст. 383 ЦК України власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї та інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що позивач у квартирі АДРЕСА_1 не проживає, там проживає лише його мати ОСОБА_8

Даних обставин позивач у судовому засіданні не спростовував.

Виходячи з цього, суд вважає, що, встановивши систему обмеження доступу у під»їзді будинку, власники квартир реалізували своє право власності, гарантоване їм ст. 317 ЦК України, згідно якої власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов»язків власник зобо»язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що невизнання позивачем волі більшості власників квартир в під»їзді на встановлення домофону суперечить вимогам ст. 319 ЦК України.

Суд вважає безпідставними при цьому посилання позивача на ст.369 ЦК України, оскільки встановлення системи обмеження доступу до під»їзду будинку не має ознак розпорядження приміщеннями загального користування.

Так, відповідно до ч.3 даної статті співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.

Як зазначено вище, при укладенні Договору про виконання монтажних робіт № 00321 від 21.01.2015 року відповідач ОСОБА_3 діяла від імені власників та мешканців квартир на підставі Договору доручення від 20.01.2015 року.

Відповідач - ФОП ОСОБА_6 виконав свої зобов'язання за договором у повному обсязі, перед виконанням робіт за умовами договору в його розпорядженні знаходилися документи про згоду всіх мешканців під»їзду на проведення монтажу системи обмеження доступу, в тому числі матері позивача, яка проживає в належній йому квартирі, і не повинен був перевіряти їх волевиявлення, оскільки в відносинах з ним від іменні мешканців під»їзду виступала уповноважена ними особа- ОСОБА_9

Суд вважає, що вжиття мешканцями під»їзду заходів щодо схоронності свого майна, і, в тому числі, майна позивача, як співвласника, ніяк не порушує його право власності та не обмежує його доступу до квартири, з урахуванням факту наявності у нього декількох комплектів ключів.

Крім того, суд вважає, що встановлення системи обмеженого доступу (домофону) та заміна вхідних дверей є правом власників квартир, розташованих у під'їзді, наданим їм законом, демонтовані вхідні двері в під»їзді, з точки зору ч.2 ст.382 ЦК України, є спільною сумісною власністю власників квартир, а тому за правилами п. 1 ч. 2 ст. 369 ЦК України вони мають право приймати рішення про їх заміну та встановлення будь-якого обладнання в під'їзді.

Аналізуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що влаштування у під»їзді вхідних дверей з домофонною системою не порушує прав позивача, як власника квартири та співвласника майна, навпаки, спрямоване на зберігання тепла в під'їзді, обмеження доступу до під»їзду сторонніх осіб, збереження чистоти у під»їзді та майна, що є спільною власністю мешканців всіх квартир під»їзду, а також на створення безпечних і комфортних умов проживання в будинку.

Демонтаж встановленої системи обмеження доступу призведе як до матеріальних, так і до моральних втрат тих мешканців, на замовлення яких відбулася установка системи обмеження доступу.

Твердження позивача про те, що встановлення системи обмеження доступу унеможливить доступ екстрених служб до квартири є безпідставним та не підтверджено доказами.

Дійсно, з довідки КНП »Консультативно-діагностичний центр» вбачається, що мати позивача в зв»язку з наявним у неї захворюванням потребує стороннього догляду та допомоги на період лікування.

Будь-яких доказів, які б підтверджували виклики медичних служб та їх неможливість потрапити до під»їзду, закритого системою обмеження доступу (домофоном), позивачем суду не надано.

Крім того, не надано позивачем і доказів необхідності та сплати ним щомісячної абонентської плати за користування домофоном, оскільки така плата з нього не стягується.

За змістом ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Агресивною, вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання, або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції, без будь-яких дій по укладенню договору на встановлення домофонної системи з власниками квартири, які підтримують позов.

В чому є нечесною підприємницька практика відповідача - ФОП ОСОБА_6 щодо нього, як власника квартири та співвласника майна в під»їзді,позивач суду не пояснив і будь-яких доказів цьому суду не надав.

За таких обставин ці твердження позивача суд вважає безпідставними.

Згідно з ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, встановлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно ч.ч.1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ч.2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Так, згідно ч.1 ст.30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Цивільною дієздатністю є здатність особи своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Згідно норм цивільного законодавства, а саме ст.ст.31, 32, 33, 36, 39 ЦК України, за обсягом дієздатності є наступні: повна, осіб у віці до 14 років/малолітніх/, осіб у віці від 14 до 18 років/неповнолітніх/, осіб, дієздатність яких у судовому порядку обмежена, осіб, визнаних у судовому порядку недієздатним.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ч.ч.1-3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оспорюючи Договір про виконання монтажних робіт № 00321 від 21.01.2015 року, укладений між відповідачами ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_3 з підстав невідповідності його вимогам ч.2 ст.203 ЦК України, ні в змісті позову, ні в судовому засіданні позивач та його представник не довели, хто саме зі сторін оспорюваного ними договору не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності при його укладенні.

Будь-яких доказів цьому, які б відповідали вимогам ст.ст.57-58 ЦПК України, позивач та його представник суду з цього приводу не надали.

Посилання на ст.41 Конституції України не є підставою для висновку про відсутність у сторін договору необхідного обсягу цивільноїх дієздатності в момент його укладення та визнання його недійсним.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Звертаючись до суду, позивач обгрунтовує завдання йому моральної шкоди та необхідність її відшкодування одночасно нормами ст.22 Закону України» Про захист прав споживачів» та ст.1167 ЦК України.

Позивач та його представник у судовому засіданні на вимогу суду не розмежували підстави, приведені в позові, для стягнення моральної шкоди з кожного з відповідачів, обмежившись лише на посилання на ці дві норми закону, вимагаючи їх застосування при вирішенні спору одночасно.

Так, частиною 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Порядок та підстави відшкодування моральної шкоди визначені також ст.ст.23, 1167 ЦК України.

Положення ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо права споживачів на відшкодування моральної шкоди передбачає таке відшкодування тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров»я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством.

Будь-яких доказів заподіяння шкоди його життю і здоров»ю позивач суду не надав.

Стаття 1167 ЦК України регулює відшкодування моральної шкоди в позадоговірних відносинах сторін.

Відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з»ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Так, предметом спору сторін є Договір про виконання монтажних робіт № 00321 від 21.01.2015 року, укладений між відповідачами ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Позивач не є стороною даного договору.

Що стосується посилання позивача на бездіяльність КП»Індустріальне» та КП»Керуюча компанія з осблуговування житлового фонду Солом»янського р-ну м.Києва та приведений ним аналіз норм Законів України « Про житлово-комунальні послуги» та «Про захист прав споживачів»в обгрунтування моральної шкоди, як споживачу послуг цих відповідачів, суд виходить з анступного.

Відповідно до Договору №4 від 31.03.2008 року відповідач - КП»Керуюча компанія з осблуговування житлового фонду Солом»янського р-ну м.Києва» передало КП»Індустріальне», як виконавцю, функції з утримання будинків, споруд і об»єктів благоустрою та прибудинкових територій.

/ а.с. 163 - 170 /

Представник відповідача - КП»Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом»янського р-ну м.Києва» пояснив і цього не спростовував позивач, будь-яких звернень до даного органу з приводу встановлення дверей та симстеми домофон у під»їзді не направляв.

В чому проявляється бездіяльність даного органу, як замовника, та внаслідок яких самей дій йому завдана моральна шкода даним відповідачем, суду не пояснив, як і не надав доказів завдання такої шкоди.

Представник відповідача - КП»Індустріальне» пояснив, що підприємтво не є ні балансоутримувачем, ні управителем майна, а до 01.04.2015 року було обслуговуючою організацією.

Будь-яких перешкод позивачу в користуванні його власністю підприємство не чинило.

Рішення про встановлення дверей ти системи домофон у під»їзді, де проживає позивач, приймали мешканці під»їзду, як співвласники, і це відповідає вимогам ч.4 ст.369 ЦК України.

Таку згоду надала і мешканка квартири АДРЕСА_1, власником якої є позивач.

Вважає, що права позивача, як споживача житлово-комунальних послуг, КП»Індустріальне» порушені не були.

Кім того, як зазначено вище, саме власникам квартир у під»їзді належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування.

Саме співвласники прийняли рішення про встановлення системи домофон та закрили доступ до під»їзду за допомогою даної системи від сторонніх осіб, і таке рішенні відповідає вимогам закону.

Виходячи з викладених вище висновків про відсутність порушень прав позивача, як власника квартири та співвласника спільного майна, суд приходить до всиновку і про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 215,317, 319, 321, 369,382, 391 ЦК України, ст.ст.20, 24, 25, 29 Закону України « Про житлово-комунальні послуги», ст.ст.1, 14, 15, 21,22 Закону України « Про захист прав споживачів», ст.ст.3,4,10,11. 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_5 до Комунального підприємства»Індустріальне» Солом»янмської районної в м.Києві державної адміністрації, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, ОСОБА_3, Комунального підприємства»Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом»янського р-ну м.Києва про визнання недійсним договору, зобов»язання провести демонтаж системи домофон та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя