КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/3775/15-ц
Провадження № 2/488/338/16 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

25.05.2016 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Лебеденко В.В.,

за участю позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника позивачів ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

та представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про визначення порядку користування квартирою, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із даним позовом до відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8, в обґрунтування якого вказали, що сторони по даній справі є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Зокрема, позивачу - ОСОБА_2 належить 2/5 квартири, а іншим співвласникам належить по 1/5 частині вказаної квартири.

Ця квартира має загальну площу - 64,10 кв.м., та житлову площу 37,8 кв.м., і складається із трьох житлових кімнат, площами 17,0 кв.м., 9,20 кв.м., та 11,60 кв.м. Крім цього, спірна квартира має такі приміщення: кухню, площею 8,10 кв.м.; ванну кімнату, площею 2,60 кв.м.; вбиральню, площею 0,90 кв.м.; коридор, площею 10,50 кв.м.; вбудовані шафи 1,2 кв.м. та 0,5 кв.м.; а також балкон, площею 5,9 кв.м. та лоджію, площею 1,6 кв.м.

Позивачі зазначають, що відповідачки - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, кожна із яких має право на 1/5 частину спірної квартири, зайняли дві окремі кімнати, площами - 9,20 кв.м., та 11,60 кв.м., і ці кімнати за своєю площею не відповідають тим ідеальним часткам у праві власності на квартиру, які їм належать. Внаслідок цього між сторонами виник конфлікт з приводу користування квартирою, який відповідачі не бажають вирішувати в позасудовому порядку.

Також позивачі вказали, що відповідачки є близькими родичами (мати та донька), і не мають перешкод для проживання у одній кімнаті, а тому позивачі у своєму позові просять визначити такий порядок користування спірною квартирою:

●надати їм у користування житлові кімнати з площами - 9,20 кв.м., та 11,60 кв.м., із лоджією, площею 1,6 кв.м. та вбудованою шафою, площею 0,5 кв.м.;

●відповідачам у користування виділити житлову кімнату, площею - 17,0 кв.м., з балконом, площею 5,90 кв.м.;

●приміщення загального користування: кухню, площею 8,10 кв.м., ванну кімнату, площею 2,6 кв.м., вбудовану шафу, площею 1,20 кв.м., - залишити у спільному користування сторін.

Позивачі та їх представник у судовому засіданні підтримали свій позов у повному обсязі, з вищевикладених підстав, та просили його задовольнити.

Відповідачі у судовому засіданні заперечували проти позову через його необґрунтованість та безпідставність. Відповідач - ОСОБА_7 та її представник в обґрунтування своїх заперечень вказали, що відповідачка проживає у спірній квартирі починаючи з 1990 року, з часу одруження з ОСОБА_9 (сином позивача ОСОБА_2Г.), і за домовленістю з позивачем ОСОБА_2 та його покійною дружиною ОСОБА_10, відповідачка та її чоловік зайняли кімнату, площею 11,6 кв.м., де вона проживає й до цього часу. В подальшому у них народилась дочка, відповідачка по даній справі ОСОБА_8, яка також проживала у цій же кімнаті. У 2008 році зі спірної квартири виїхав позивач ОСОБА_3, а у 2009 році за домовленістю між усіма співвласниками квартири, які на той час проживали у ній, неповнолітня на той час ОСОБА_8, почала проживати у вільній кімнаті, площею 9,2 кв.м. При цьому, на вимогу позивача ОСОБА_2 і його дружини ОСОБА_10, відповідачка - ОСОБА_7 разом зі своїм чоловіком, за власний рахунок виконали ремонт кімнати, у якій проживала їх дочка. Після смерті своєї дружини у 2010 році, позивач ОСОБА_2 виїхав на дачу, де й проживав більшість часу. Відповідачка також вказала, що той порядок користування спірною квартирою, який склався протягом тривалого часу, був погоджений між усіма співвласниками, і будь-яких суперечок з цього приводу між ними не існувало, а тому це не порушує прав позивачів на користування спірною квартирою, що заходиться у спільній частковій власності сторін.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, та дослідивши надані ними письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Частинами першою, третьою та п'ятою статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Згідно з ч.ч.1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 р. №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз»яснює, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира АДРЕСА_1 належить сторонам на праві приватної спільної часткової власності, зокрема:

●позивачеві ОСОБА_2 належить 2/5 частини (1/5 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.05.1994 р., і 1/5 частина на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 18.03.2011 р.);

●позивачеві ОСОБА_3 належить 1/5 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.05.1994 р.;

●відповідачці ОСОБА_7 належить 1/5 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.05.1994 р.;

●відповідачці ОСОБА_8 належить 1/5 частина квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28.07.2004 р.

Із наявного у матеріалах справи копії технічного паспорту на спірну квартиру вбачається, що вона складається із трьох житлових кімнат: площею - 17,0 кв.м., до якої примикає балкон, площею 5,90 кв.м.; площею - 11,60 кв.м., яка має лоджію, площею 1,6 кв.м., та кімната, площею - 9,20 кв.м. У зазначеній квартирі наявні кухня, площею 8,10 кв.м., ванна кімната, площею 2,6 кв.м., вбудовані шафи, площами 1,20 кв.м. та 0,5 кв.м. Загальна площа квартири 64,10 кв.м., і житлова площа 37,80 кв.м.

Виходячи із ідеальних часток співвласників, їм має припадати така площа житлових приміщень: позивачам із часткою у 3/5 частини квартири - 22.68 кв.м., а відповідачам із часткою у 2/5 частини 15,12 кв.м.

Судовим розглядом встановлено, що протягом тривалого часу, з 2009 року між сторонами фактично вже склався порядок користування спірною квартирою, і в користуванні позивачів знаходиться найбільша кімната, площею 17,0 кв.м., відповідачка ОСОБА_7 займає кімнату, площею - 11,60 кв.м., а відповідачка ОСОБА_8 користується кімнатою, площею - 9,20 кв.м. Дане підтверджується показами допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 Крім цього, у матеріалах справи наявні розписки позивача ОСОБА_2 про отримання від відповідачки ОСОБА_7 коштів на оплату житлово-комунальних послуг, що на думку суду, також підтверджує наявність погодження щодо користування та оплати спірної квартири, і ці обставини також були визнані сторонами у судовому засіданні.

У матеріалах даної справи також наявні копії фотокарток спірних житлових кімнат, із яких вбачається різний санітарно-технічний стан кімнат, зокрема, кімнати, які знаходяться у користуванні відповідачів відремонтовані, а кімната, площею 17 кв.м., яка знаходиться у користуванні позивачів ремонту немає. Вказані висновки суду підтверджуються і показами допитаних у судовому засіданні свідків - ОСОБА_11, ОСОБА_12, які підтвердили, що ремонт проводився силами відповідачки - ОСОБА_7 та її покійного чоловіка ОСОБА_9 Позивачі у судовому засіданні визнали ці обставини, і не заперечували проти того, що відповідачі проживають у вказаних кімнатах протягом тривалого часу, зі згоди інших співвласників, і ремонт проводили коштами їх сім'ї, проти чого ніхто із них не заперечував. Питання щодо виплати компенсації за різний технічний стан кімнат, позивачами не обговорювалося, і клопотання щодо призначення відповідної експертизи сторонами не заявлялося.

Із аналізу положень ст. 358 ЦК України суд робить висновок, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має їх домовленість, і рішення суду не може підмінити собою таку домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Такі висновки суду ґрунтуються на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у його постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачі у своєму позові не навели переконливих доводів на користь зміни порядку користування житловим приміщенням у спірній квартирі, що фактично склався між ними протягом тривалого часу, та порушення внаслідок цього їх прав, то суд не знаходить законних підстав для задоволення позову. При цьому у інший спосіб, із збереженням часток співвласників і спірній квартирі, встановити порядок користування даною квартирою, суд вважає неможливим.

На підставі ст. 88 ЦПК України позивачам не відшкодовуються понесені ними судові витрати через те, що суд відмовив у задоволенні їх позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 7, 10, 11, 214-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про визначення порядку користування квартирою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги .

Суддя Л.І. Селіщева