Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 333/4388/15Головуючий у 1-й інстанції Варнавська Л.О.
№22-ц/778/116/16Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Стрелець Л.Г., Каракуші К.В.

при секретарі Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (надалі Банк), третя особа: Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки припиненим

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с.3-4), в якому просив:

-визнати припиненим договір іпотеки №16/2007/840/0214/ЮМК від 06.07.2007 року, укладений між ним та Банком;

-скасувати в Єдиному державному реєстрі іпотеки запис № 5302072 від 13.07.2007 року про обтяження іпотекою кафе літ. А, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя вул. Новокузнецька б. 36 Б загальною площею 119,1 кв.м., р.№ 13581188, літня площадка площею 48,2 кв.м., В навіс 10,6 кв.м., Г- склад-5,1 кв.м., Д вбиральня 1,5 кв.м, яке належить йому - ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 07.03.2007 року, р. № 1582;

-скасувати в Єдиному державному реєстрі обтяжень нерухомого майна запис № 5258786 від 06.07.2007 року про заборону відчуження кафе літ. А, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя вул.. Новокузнецька б. 36 Б загальною площею 119,1 кв.м., р.№ 13581188, літня площадка площею 48,2 кв.м., В навіс 10,6 кв.м., Г- склад-5,1 кв.м., Д вбиральня 1,5 кв.м, яке належить йому - ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 07.03.2007 року, р. № 1582.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 06.07.2007 р. між ним та ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір кредитної лінії №16/2007/840/0214/ЮМК, відповідно до якого банк надав позивачеві грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США. В той же день між сторонами укладено договір іпотеки №16/2007/840/0214/ЮМК, за умовами якого в іпотеку відповідачу було передано кафе літ. А, яке розташоване за адресою, м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, 36 Б, загальною площею 119,1 кв.м, реєстраційний номер 13581188. У зв'язку з укладенням цього договору іпотеки до Єдиного державного реєстру іпотек було внесено запис №5302072 від 13.07.07. р. про обтяження вищевказаного нерухомого майна іпотекою, також до Єдиного державного реєстру обтяжень нерухомого майна було внесено запис №5258786 від 06.07.2007 р. про заборону відчуження вищевказаного кафе. У зв'язку з невиконанням позивачем зобов'язань за кредитним договором Комунарським районним судом м. Запоріжжя по справі №2-305/11 від 20.12.2012 р. було винесене рішення про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за вищевказаним кредитним договором у розмірі 325283,81 грн. На підставі вказаного рішення 31.05.2013 р. було видано виконавчий лист, який був переданий на примусове виконання до Комунарського ВДВС ЗМУЮ. Постановою від 01.11.2013 р. відкрито виконавче провадження №40493984 на підставі виконавчого листа №2-305/11 від 31.05.2013 р. про стягнення з позивача на користь відповідача боргу в сумі 325283,81 грн. Виконуючи вищезазначений документ в примусовому порядку, державним виконавцем було проведено опис майна, а саме кафе літ. А, яке розташоване за адресою, м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, 36Б. Відповідно до звіту про оцінку експерта ринкова вартість кафе складає 1068282 грн. були призначені прилюдні торги з реалізації цього кафе, на 05.03.2015 р., 12.02.2015 р., 19.03.2015 р., але вони не відбулися у зв'язку з відсутністю покупців.

У зв'язку з тим, що предмет іпотеки не було реалізовано на прилюдних торгах державним виконавцем на підставі ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» на адресу відповідача було надіслано лист №7800/1 від 10.03.2015р., в якому державний виконавець запропонував відповідачу протягом 15 днів з моменту отримання вищевказаного листа вирішити питання про придбання предмету іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Вказаний лист було надіслано рекомендованим листом. 12.05.2015 р. державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у зв'язку з тим, що коштів на реалізацію рухомого майна недостатньо для погашення заборгованості стягувача та нерухоме майно знято з реалізації у зв'язку з відсутністю купівельного попиту. Відповідач не скористався своїм правом придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. На підставі ч. 3 ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» просив визнати припиненим договір іпотеки №16/2007/840/0214/ЮМК та скасувати державну реєстрацію в єдиному державному реєстрі іпотек та єдиному державному реєстрі обтяжень записи про обтяження іпотекою кафе літ. А, яке розташоване за адресою, м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, 36Б.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2015 року (а.с.104-108) позовну заяву позивача ОСОБА_2 у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с.112-113) просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити по зазначеній справі нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі, усі судові витрати, понесені позивачем по цій справі, віднести на рахунок відповідача.

Банк надав апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с.142-167).

У судовому засіданні 10 грудня 2015 року було розпочато по суті розгляд цієї справи апеляційним судом (журнал судового засідання а.с.127) та оголошено перерву для надання в порядку ст. 10 ч. 4 ЦПК України ОСОБА_2 копії листа Комунарського ВДВС ЗМУЮ від 10.03.2015 року на імя Банку із доказами отримання останнього Банком.

02 лютого 2016 року через канцелярію ОСОБА_2 були надані апеляційному суду копія вказаного листа та копія реєстру про направлення Комунарським ВДВС ЗМУЮ Банку останнього (а.с.139-141).

У судове засідання 11 лютого 2016 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи (а.с.132-133) представники Банку та Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, а також приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 не зявились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причини неявки у дане судове засідання представників Банку та Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, а також приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю позивача ОСОБА_2 та представника останнього за довіреністю (а.с.26) ОСОБА_4

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та представника останнього ОСОБА_4, які у тому числі на запитання колегії суддів пояснили, що вони самостійно ознайомились із матеріалами виконавчого провадження, в останніх дійсно немає доказу отримання Банком листа Комунарського ВДВС ЗМУЮ №7800/1 від 10.03.2015р., а лише докази направлення останнього Банку; ОСОБА_2 не оскаржував постанову державного виконавця від 08.05.2015 року про повернення Банку виконавчого листа у цьому виконавчому провадженні на підставі п. 8 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» коштів» а саме: коштів, що надійшли від реалізації майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 10, 60, 208, 212-215 ЦПК України та виходив із необґрунтованості, недоведеності та недоказаності позовних вимог позивача у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 06.07.2007 року між сторонами у цій справі був укладений договір кредитної лінії №16/2007/840/0214/ЮМК (а.с.5-7), відповідно до якого Банк надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 50000,00 доларів США.

В той же день між сторонами був укладений договір іпотеки №16/2007/840/0214/ЮМК (а.с.8-11), за умовами якого в іпотеку Банку ОСОБА_2 передав кафе літ. А, яке розташоване за адресою, м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, 36Б, загальною площею 119,1 кв.м, реєстраційний номер 13581188.

У звязку з невиконанням позивачем зобовязань за кредитним договором Комунарським районним судом м. Запоріжжя по справі №2-305/11 від 20.12.2012 року було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованості за вищевказаним кредитним договором у розмірі 325283,81 грн. (а.с.88-89).

Постановою від 01.11.2013 року відкрито виконавче провадження №40493984 (а.с.66) на підставі виконавчого листа №2-305/11 від 31.05.2013 року (а.с.49) про стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку боргу в сумі 325283,81 грн.

Державним виконавцем проведено опис майна боржника ОСОБА_2, у тому числі кафе літ. А, яке розташоване за адресою, м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, 36Б (а.с.90-97).

Відповідно до звіту про оцінку експерта ринкова вартість кафе складає 1068282,00 грн., були призначені прилюдні торги з реалізації цього кафе, на 05.03.2015 р., 12.02.2015 р., 19.03.2015 р., але вони не відбулися у звязку з відсутністю покупців (а.с.16-18).

Встановлено, що суд першої інстанції на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України сприяв повному і всебічному зясуванню обставин цієї справи.

Так, судом першої інстанції у судовому засіданні у цій справі (журнал судового засідання а.с.101- 103) було досліджено матеріали зведеного виконавчого провадження №44799635 (а.с.46-82) про примусове виконання виконавчого листа №2-510/11, виданого 31.05.2013 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя, та №2-305/11 від 31.02.2013 року, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя, та вимоги №ф-712-у, виданої 06.06.2013 року УПФУ у Орджонікідзевсьому районі м. Запоріжжя, по виконанню постанови №3-2917/2010, виданої 24.09.2010 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави 1020,00 грн.

З метою виконання вищевказаного виконавчого провадження 30.01.2014 року державним виконавцем було складено акти опису та арешту майна боржника, а саме кафе літ. А, яке розташоване за адресою, м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, 36Б (а.с.90-93).

Згідно із ч. 3 ст. 49 ЗУ «Про іпотеку», якщо іпотекодержатель не скористався правом, придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, за результатами третіх прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду.

Закон України «Про іпотеку» іпотеку визначає, як вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Проте, судом першої інстанції було правильно встановлено у цій справі, що опис та арешт кафе літ. А, яке розташоване за адресою, м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, 36Б відбулося при примусовому виконанні, в тому числі, в/л №2-510/11 виданого 31.05.2013 р. Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку суми боргу 1837525,90 грн., а не предмета іпотеки.

Тобто, реалізація кафе літ. А, яке розташоване за адресою, м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, 36Б відбувалась за вимогами Закону України «Про виконавче провадження», а не в порядку Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, у суду першої інстанції не було правових підстав застосовувати вимоги ч. 3 ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» та визнавати іпотеку припиненою.

Крім того, суд першої інстанції правильно вважав, що у суді першої інстанції не знайшли свого підтвердження доводи позову ОСОБА_2 про те, що державний виконавець запропонував Банку протягом 15 днів з моменту отримання листа державного виконавця вирішити питання про придбання предмету іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна.

Оскільки, судом першої інстанції було дійсно правильно встановлено, що 10.03.2015 року був складений лист №7800/1 начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (а.с.100), який адресований, в тому числі Банку, в якому повідомляється, що на виконанні перебуває зведене виконавче провадження №44799635 про примусове виконання виконавчого листа №2-510/11 виданого 31.05.2013 р. та №2-305/11 від 31.02.2013 р. та вимоги №ф-712-у виданої 06.06.2013 р. УПФУ у Орджонікідзевсьому районі м. Запоріжжя, по виконанню постанови №3-2917/2010 виданої 24.09.2010 р. також повідомляється, що з метою виконання вищевказаного виконавчого провадження 30.01.2014 р. державним виконавцем було складено акти опису та арешту боржника, а саме кафе літ. А, яке розташоване за адресою, м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, 36Б. Також в цьому листі вказано, що згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень, якщо вартість непроданого майна боржника перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом, і стягувач виявив бажання залишити за собою непродане майно, то він зобовязаний протягом 15 днів з дня відповідного повідомлення державного виконавця внести на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби різницю між вартістю непроданого майна та сумою коштів, які підлягають стягненню на його користь.

Але, як вбачається з цього листа, сума боргу ОСОБА_2 перед Банком по зведеному виконавчому провадженню є 2161989,71 грн., що є більшим ніж вартість кафе літ. А, в м. Запоріжжя, вул.. Новокузнецька, 36Б 1068282,00 грн.

Відповідно до п. 4.5.12 Наказу Міністерства юстиції №512/5 від 02.04.2012 р. «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень», якщо майно не було реалізовано в установленому порядку після його повторної уцінки, державний виконавець пропонує стягувачу (стягувачам) залишити це майно за собою. Аналогічний зміст міститься і в ч. 6 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції правильно вважав, що в змісті листа №7800/1 не має пропозиції стягувачу Банку залишити за собою майно кафе літ. А, в м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, 36Б.

Також, суд першої інстанції правильно вважав, що не має доказів того, що Банк взагалі отримував вказаний лист Комунарського ВДВС ЗМУЮ, оскільки цей лист датований 10.03.2015 року, до матеріалів позову долучені реєстри на відправлення рекомендованих листів за 20.03.2015 р. та квитанція «Укрпошти», які доводять лише відправлення кореспонденції на адресу Банку 20.03.2015 року, але не доводить отримання Банком листа №7800/1 від 10.03.2015 р.

Ч.1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з мотивів, наведених в позовній заяві у цій справі, позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену ним в його позові у цій справі, та яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Оскільки, Банк у суді першої інстанції позов позивача у цій справі не визнав (письмові заперечення а.с. 86-87), факт отримання листа Комунарського ВДВС ЗМУЮ №7800/1 від 10.03.2015 року заперечував.

Належні, допустимі докази саме отримання Банком цього листа у цій справі та матеріалах вищезазначеного зведеного виконавчого провадження відсутні.

Банк, як стягувач іпотекодержатель, у вищезазначеному зведеному виконавчому провадженні, не відмовлявся залишити за собою вищезазначене майно (кафе) боржника ОСОБА_2, не реалізоване під час виконання рішення.

Належні допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи та матеріалах виконавчого провадження відсутні.

Додатковим доказом тому є те, що виконавчий лист Банку було повернуто державним виконавцем не на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення), а на підставі п. 8 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (коштів, що надійшли від реалізації майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача -заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно, копія постанови державного виконавця від 08.05.2015 року а.с. 20).

ОСОБА_2 із зазначеною постановою державного виконавця погодився, останню у суді не оскаржував.

Докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

При вищевикладених обставинах встановлено, що позивач ОСОБА_2 та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи ОСОБА_2. як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Встановлено, що судом першої інстанції оскаржуємим рішенням не вирішувалось питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат у цій справі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови позивачу ОСОБА_2 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок Банку судових витрат у вигляді судового збору (а.с.111), понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_5ОСОБА_6