АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/6395/13 Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/789/1350/16 Доповідач - Ткач О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Гірський Б. О.,

з участю секретаря Бріля В.Л., ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_1, ОСОБА_2 їх представника ОСОБА_3 та представника відповідачів ОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного від 22 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_10 з участю третьої особи приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_16 про визнання заповітів недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2013 року ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись з вищевказаним позовом. Свої вимоги позивачі мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер їх двоюрідний брат ОСОБА_11 Після його смерті вони звернулись до приватного нотаріуса про прийняття спадщини за законом, проте згодом з'ясували, що вони не можуть оформити своє право, оскільки є заповіти, які складені на користь відповідачів протягом 2010-2011 років. Враховуючи те, що ОСОБА_11 впродовж багатьох років зловживав спиртними напоями, вважають що він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому просять визнати заповіти недійсними.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено частково:

визнано недійсним заповіт ОСОБА_11, складений 14 вересня 2011 року на ім'я ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_16 14 вересня 2011 року та зареєстрований в реєстрі за № 2284;

визнано недійсним заповіт ОСОБА_11, складений 14 вересня 2011 року на ім'я ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_1614 вересня 2011 року та зареєстрований в реєстрі за № 2285;

у задоволенні решти позовних вимог відмовлено;

стягнуто із ОСОБА_6 в користь ОСОБА_7 860,25 гривень сплаченого позивачем судового збору;

стягнуто із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_7 860.25 гривень судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги частково, та визнаючи недійсними заповіти, які складені ОСОБА_11 та посвідчені приватним нотаріусом 14 вересня 2011 року, суд першої інстанції виходив з пояснень експерта-доповідача ОСОБА_12, наданих в режимі відеоконференції про його невспроможність розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Відмовляючи в задоволенні вимог про недійсність заповітів, які складені ОСОБА_11 27.12.2010 року, суд свій висновок обґрунтував посиланням на експертний висновок, який в категоричній формі ствердив спроможність ОСОБА_11 усвідомлювати та керувати своїми діями.

На вказане рішення подано дві апеляційні скарги.

Позивачі не погоджуються із рішенням суду в частині відмови у визнанні недійсними заповітів від 24.12.2010 року та просять рішення в цій частині змінити задовольнивши їх позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 120-124).

В суді апеляційної інстанції позивачі свою апеляційну скаргу підтримали, апеляційну скаргу відповідачів заперечили та суду пояснили, що вони із спадкодавцем є родичами, між якими склались неприязні відносини з часів дитинства, погіршились з часу коли ОСОБА_11 став студентом, а загострились у 2010 року з часу складення першого заповіту на користь ОСОБА_10, з якою він товаришував зі школи і перебував у близьких стосунках. Також зазначили, що бачились вони із ним рідко, оскільки спадкодавець їх уникав, був: хворою, агресивною особою, зловживав спиртними напоями, сторонився сім'ї і не пускав їх в своє житло. Заповіти складені у 2010-2011 роках вважають недійсними, оскільки вони є близькими родичами ОСОБА_11, а заповіти складені ним на користь чужих йому людей. Невдоволення між родичами щодо отримання спадкової маси триває іще з 60-х років, після смерті прадіда ОСОБА_11, який свою нерухомість та землю заповів у користь тіток позивачів, а ті згодом у користь батька ОСОБА_11 Тому, позивачі вважають, що ще з тих часів вони мали право на частку у спадковій масі прадіда, а враховуючи те, що ОСОБА_11 після успадкування майна продав його і купив квартири, і не поділився з ними, тому вони мають законне право на успадкування належного йому майна.

Представник позивачів ОСОБА_3 апеляційну скаргу позивачів підтримав, апеляційну скаргу відповідачів заперечив та суду пояснив, що ОСОБА_11 починаючи з 2009 року хворів психічними захворюваннями. Враховуючи те, що у висновку судово-пситхіатричної експертизи комісією експертів не було дано чіткої відповіді на питання: чи міг ОСОБА_11 14.09.2011 року за своїм психічним станом у зазначений час усвідомлювати значення своїх дій та керувати своїми дав, тому у судовому засіданні допитано експерта, який конкретизував вказану відповідь і даючи чітку відповідь про те, що станом на 14.09.11 року- ОСОБА_15 не міг розуміти свої дії та керувати ними.

Відповідачі не погоджуються із рішенням суду в частині задоволення позовних вимог, просять його скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу відповідачі мотивують тим, що експерт ОСОБА_12 у судовому засіданні в суді першої інстанції при роз'ясненні висновку, одноособово фактично змінила суть письмового комісійного висновку, а тому такі пояснення не є належним та допустимим доказом при ухваленні судового рішення. Крім цього, в обґрунтування своїх доводів зіслались на правову позицію Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року в справі № 6-9 цс 12, обставини якоїє аналогічними з обставинами у цій справі.

В суді апеляційної інстанції представник відповідачів ОСОБА_16 апеляційну скаргу своїх довірителів підтримала, апеляційну скаргу позивачів заперечила та суду пояснила, що дійсно ОСОБА_11 після смерті батька успадкував домоволодіння із двох житлових будинків та земельну ділянку, яку згодом вигідно продав і вклав кошти у купівлю трьох квартир. У одній він жив, а інші здавав в оренду а отримавши кошти, вкладав на депозитні рахунки та отримував із них відсотки. Це була освічена особа із конструктивним, логічним мисленням, яка навчалась у духовній семінарії, мала дві вищі освіти та займалась шаховим спортом. Із родичами у нього склались неприязні відносини, що і послужило для складення ним заповіту не в їх користь. Спадкоємців після свої смерті він визначив із кола людей, з якими дружив та спілкувався з часів студенства. Окрім цього, до числа спадкоємців у 2011 році також увійшла і його похресниця ОСОБА_6, і це є логічною дією, виходячи з того, що у спадкодавця своїх дітей не було. Вказані спадкоємці не були для ОСОБА_11 чужими людьми. Це були люди з якими він дружив і підтримував хороші відносини протягом багатьох років, які розділяли із ним його світогляд та мали спільні інтереси.

При проведенні судово-пситхіатричної експертизи комісією експертів, було досліджено п'ять медичних карток ОСОБА_11, обстеження психіатра, як до складання правочинів, так і після правочину і ніде не було встановлено наявність психічного захворювання, як в 2010, так і а 2011 році, про що свідчить письмовий висновок, який не містить висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_11 розуміти та керувати своїми діями. В своїх поясненнях суду екперт одноособово дала категоричну відповідь про те, що ОСОБА_11 не міг розуміти та керувати своїми діями 14.09.2011 року і тим самим фактично змінила комісійний висновок. Тому, вважає що вказана відповідь є неналежним доказом. Крім цього, суд в порушення ст. 360-7 ЦПК України не обґрунтував свій відступ від правової позиції, яка викладена у постанові Верховного суду України № 6-9 цс 12 від 29.02.2012 року.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, заслухавши учасників процесу, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_2 слід відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в Тернополі помер ОСОБА_11 - двоюрідний брат позивачів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_1 та покійної матері ОСОБА_2

За час життя спадкодавець ОСОБА_11 склав чотири нотаріально посвідчені заповіти в користь відповідачів, а саме:

24.12.2010 року в користь ОСОБА_10 на квартиру на АДРЕСА_1 та грошові кошти на депозитних рахунках ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та ВАТ "Державний ощадний банк України"(а.с. 69 т.1);

24.12.2010 року в користь ОСОБА_5 на квартиру на АДРЕСА_2 та грошові кошти на депозитному рахунку ПАТ "Укргазбанк" (а.с. 71 т. 1).;

14.09.2011 року в користь ОСОБА_5 на квартиру на АДРЕСА_2 та грошові кошти на депозитних рахунках ПАТ "Укргазбанк" та ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.64 т. 1) ;

14.09.2011 року в користь ОСОБА_6 на квартиру на АДРЕСА_3 (а.с. 66 т. 1).

Не погоджуючись із вказаними заповітами, позивачі звернулись із позовом до відповідачів-спадкоємців про визнання їх недійсними у зв'язку із тим, що спадкодавець на день їх вчинення зловживав алкоголем і не міг усвідомлювати значення своїх дій.

В процесі судового розгляду справи за клопотанням сторін 20.11.2014 року Українським науково-дослідним інститутом соціальної і судової психіатрії та наркології, проведено комісійну посмертну судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану особи на день складення заповітів (а.с. 3-17 т. 2 ).

Згідно вищевказаного висновку № 19 вищевказаної експертзи:

... " ОСОБА_11 при складанні та посвідченні заповітів 24 грудня 2010 року міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними".

"В момент укладення заповітів 14 вересня 2011 року наявні в ОСОБА_11 психічні розлади істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними"...

Із прослуханої та переглянутої відеоконференції вбачається, що експертом ОСОБА_12 фактично змінено зміст комісійного експертного висновку, щодо психічного стану ОСОБА_11 14.09.2011 року, експерт в категоричній формі ствердила, що ОСОБА_11 14.09.2011 року не міг розуміти та усвідомлювати значення своїх дій (т. 2 ст. 118).

Згідно ст. 213 ЦПК України, - "Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 57 ЦПК України, - "Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 ЦПК України, - "Висновок експерта- докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом."

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів."

Відповідно до ст. 148 ЦПК України, - "Комісійна експертиза проводиться не менш як двома експертами одного напряму знань.

Якщо за результатами проведених досліджень думки експертів збігаються, вони підписують єдиний висновок. Експерт, не згодний з висновком іншого експерта (експертів), дає окремий висновок з усіх питань або з питань, які викликали розбіжності."

Згідно п. 35, 36 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи затвердженого Наказ Міністерства охорони здоров'я України 08.10.2001 N 397 ,

висновок експертизи повинен бути обґрунтованим і містити відповіді на поставлені перед ним питання у межах його компетенції, мати конкретний характер. У разі виявлення експертом важливих фактів, з приводу яких йому не були поставлені запитання, він дає відповідь з власної ініціативи. Відповіді не можуть мати форму рекомендацій або вказівок слідству чи суду.

Акт (одноособової, комісійної) експертизи підписується експертом, членами комісії і засвідчується печаткою експертної установи. При комісійній експертизі у разі незгоди експертів щодо відповідей на поставлені питання кожен з них складає і підписує окремий акт або частину спільного акта, яка відображає хід і результати досліджень, проведених ним особисто.

З аналізу наведених норм вбачається, що висновок про недієздатність фізичної особи на вчинення заповідального розпорядження слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров'я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Відтак, з зазначених питань висновок експерта повинен бути повним та категоричним, та не має допускати іншого розуміння змісту, ніж зазначений.

З матеріалів справи і пояснень сторін встановлено, що між спадкодавцем та родичами існували неприязні стосунки протягом десятиліть. Особи в користь яких складено заповіт, відносяться до кола його друзів, товаришів, які не є сторонніми та випадковими особами. Заповіти складались на користь одних і тих же осіб, лише збільшувався обсяг майна. Вказані обставини свідчать про логічність дій та вчинків спадкодавця. Окрім цього, з долучених до справи медичних карточок та акту судово-медичного дослідження не вбачається, що ОСОБА_11 зловживав алкоголем про що свідчив стан його внутрішніх органів.

Згідно ст. 214 ЦПК України, - "Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів."

Згідно п. 11 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Згідно ч. 1 ст. 59 ЦПК України, - "Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом."

Однак, суд першої інстанції в порушення статті 214 ЦПК України, в мотивувальній частині рішення не зробив аналізу встановлених обставин та доказів, що їх підтверджують, щодо позовних вимог про визнання заповітів, які складені 14.09.2011 року, не навів мотивів відступу від правової позиції, яка викладена Верховним Судом.

В справі судом була призначена комісійна експертиза.

Законами та відомчими нормативними актами встановлені вимоги щодо змісту, форми та підписання висновків, в тому числі і до комісійних.

Комісійний висновок № 19 складений з дотриманням вимог Порядку проведення судово-психіатричної експертизи та підписаний усіма членами комісії.

При вказаних обставинах, суд першої інстанції без обґрунтування відхилив висновок комісійної експертизи, який є допустимим і належним доказом і прийняв до уваги недопустимий доказ усні пояснення експерта.

Верховний Суд в постанові № 6-9 цс 12 від 29.02.2012 року, чітко виклав позицію про те, що експертний висновок повинен конкретно ствердити про абсолютну неспроможність особи в момент вчинення правочину. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 6-384 цс 16 від 19.10.2016 року.

Наявний в справі висновок (а.с. 179 т. 2) не дає відповіді про те, що ОСОБА_11 був абсолютно неспроможним розуміти свої дії та вчинки і керувати ними 14.09.2011 року.

Виходячи з вищенаведених мотивів, судове рішення слід скасувати в частині визнання заповітів, які складені 14.09.2011 року недійсними та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог у цій частині позову.

Рішення в частині відмови у визнанні заповітів, які складені 24.12.2010 року є законним та обґрунтованим, оскільки висновок комісійної експертизи дає абсолютну відповідь про те, що в день посвідчення заповітів ОСОБА_11 міг усвідомлювати значення своїх дій, тому апеляційна скарга позивачів не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 309 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, - задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 вересня 2016 року скасувати в частині задоволення позовних та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовну ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_10 з участю третьої особи приватного нотаріуса Тернопільського нотаріального округу ОСОБА_16 про визнання заповітів складених ОСОБА_11 та посвідчені 14.09.2011 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_16 за реєстрами № 2284 та № 2285 недійсними.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.І. Ткач