У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 1 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2006 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 12 січня 2006 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір за умовами якого боржник отримала кредит у розмірі 7 900 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою за користування кредитом 36 % річних. Банк умови договору щодо надання кредиту виконав, а відповідач неналежно виконує зобов'язання щодо погашення кредиту та сплати відсотків, у результаті чого станом на 31 серпня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 25 948 грн 12 коп. Заборгованість складається із кредиту та заборгованості за відсотками, при цьому судовим наказом Зачепилівського районного суду Харківської області від 29 лютого 2008 року з ОСОБА_4 на користь банку стягнуто частину заборгованості у розмірі 5 361 грн 92 коп. Таким чином, банк просив стягнути кредитну заборгованість у розмірі 25 948 грн 12 коп.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 23 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 1 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм матеріального та процесуального права та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку, з урахуванням норм ст. ст. 261, 267 ЦК України, про відмову у задоволенні позову.

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-127цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Останній раз відповідач здійснила погашення кредитної заборгованості 21 грудня 2007 року, кредит було розраховано по 31 травня 2011 року, таким чином, банк з 31 червня 2011 року мав право вимоги до боржника, оскільки почався перебіг позовної давності, який сплинув 31 червня 2014 року, а з відповідним позовом банк звернувся у серпні 2014 року.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 1 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.П.Штелик