Провадження № 2/761/707/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі головуючого судді - Малинникова О.Ф.,

при секретарі - Данилевській Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу № 761/13253/15-ц, провадження № 2/761/707/2016 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

встановив:

У травні 2012 року до суду надійшла позовна заява за позовом цивільна справа № 761/13253/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позивач зазначив, що з 07.03.2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - ОСОБА_2

Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного МУЮ в м. Києві, зроблено відповідний актовий запис № 205, та видано свідоцтво про шлюб НОМЕР_1.

Від шлюбу спільних дітей не мають.

Спільне життя з відповідачем виявилося невдалим, починаючи з 2014 р. між подружжям погіршились сімейні стосунки, оскільки в них різні характери, світогляд, погляди на життя. З 2014 року подружжя взагалі припинили сімейні стосунки, проживаємо окремо, спільного господарства не ведуть.

Тому позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачкою є недоцільним, а примирення неможливе. З урахуванням вищевикладеного, на підставі ст. 110, 112 Сімейного кодексу просить задовольнити його позовні вимоги.

В судове засідання з'явились позивач, відповідач та його представник.

Відповідачка та її представник заявили клопотання про надання сторонам строку для примирення.

Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги про розірвання шлюбу з відповідачкою та доповнив, що він з 2015 року постійно проживає з громадянкою ОСОБА_3, в її квартирі. Має від неї дитину їх дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Тому позивач вважає, що з ОСОБА_3 перебуває в цивільному шлюбі, кохає її та їх спільну дитину, між ними є сімейні стосунки, спільного ведуть господарства.

Щодо сімейних стосунків з відповідачкою, то він вважає подальше спільне життя з нею є недоцільним. Щодо клопотання пояснив суду, що він вважає не можливим надання строку для примирення з відповідачкою. Повідомив суду, що фактично проживає з іншою жінкою та бажає в подальшому створити з нею сім'ю.

У судовому засіданні відповідачка та її представник, заперечуючи проти доводів позивача щодо підстав розірвання шлюбу, послалась на те, що між ними не було ніякої домовленості з питань, пов'язаних з розірванням шлюбу. Відповідачка в судовому засіданні зазначила, що вона кохає свого чоловіка і про цивільну дружину та їх спільну дочку не чого не знає. Тому подальше спільне життя відповідачка вважає можливим, у сторін не втрачено почуття любові та взаєморозуміння для того щоб вважати можливим збереження сім'ї та шлюбу, що відповідає її і позивача інтересам.

В своєму письмовому клопотанні посилається на 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд вживає заходів для примирення подружжя у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи та надання сторонам строку для примирення, а також примирення використовується за наявності неповнолітніх дітей.

Враховуючі вище зазначену постанову пленуму Верховного суду України, та норми Сімейного кодексу, вважаю що є наступні об'єктивні підстави для застосування строку на примирення подружжя - Відсутність згоди другого з членів подружжя, а саме Відповідача ОСОБА_2 на розірванням шлюбу, а також її бажання зберегти подружжя. Відповідач, вважає за необхідне збереження шлюбу в інтересах як дружини так і чоловіка.

Відповідач, впевнений в доцільності встановлення судом строку для примирення подружжя, так як розлад у сім'ї має короткочасний та формальний характер і не є приводом для розлучення. Відповідач не має і не збирається мати інших сімейних стосунків, а живе бажанням зберегти існуючі сімейні відносини.

Обидві сторони подружжя мають адекватне відношення один до одного. Відповідач досі має почуття до свого чоловіка, тому збереження шлюбу не суперечитиме їх інтересам та моральним засадам суспільства. Сторони мають спільне житло, сім'я забезпечена матеріально.

Відповідач не визнає заявлений позов, заперечує проти його задоволення, та просить суд надати максимальний строк для примирення, так як має намір створити всі умови для того, щоб зберегти сім'ю.

Зазначені вище обставини свідчать про велику ймовірність

Судом встановлено що сторони прожили у шлюбі з 07.03.2009 року спільних дітей у подружжя немає. З 2015 року разом не проживають спільне господарство не ведуть.

Сторони на даний час не дійшли згоди щодо розірвання їх шлюбу та не навели мотивів, що сімейні відносини не можуть бути відновлені і тому суд вважає можливим надати строк для примирення.

Відповідно до вимог ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Тому з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів і причин викладених ними є можливим надання їм строку для примирення з метою вирішення питання про можливість збереження сім'ї.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд зупиняє провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Що до пояснень позивача в судовому засіданні про те що він з 2015 року проживає з цивільною дружиною громадянкою ОСОБА_3, в її квартирі, має від неї дитину їх дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Позивачем не було надано суду письмових доказів про народження дитини. А позивачка в судовому засіданні зазначила що їй цей факт невідомий.

З огляду на викладене, на підставі ст. 111 Сімейного Кодексу України та керуючись: п. 7 ч. 1 ст. 201, ч. 5 ст. 191 ст. 293 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Клопотання відповідача ОСОБА_2 про надання максимального строку щодо примирення в цивільній справі № 761/13253/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити частково.

Розгляд цивільної справи № 761/13253/15-ц, провадження № 2/761/707/2016 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - зупинити надати сторонам 2-х (двох) місячний строк для примирення.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу призначити в судове засідання 03 жовтня 2016 року о 15 - тій годині 10 хвилин для поновлення провадження.

Роз'яснити, що у разі неявки обох сторін по закінченню зазначеного строку у призначений день позов буде залишено без розгляду.

Ухвала в частині зупинення провадження може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя: О.Ф. Малинников.