Номер провадження: 22-ц/785/1882/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Фальчука В.П., Таварткіладзе О.М.,

з участю секретаря судового засідання - Книгиницького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Готельно-житловий комплекс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 10018,17 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 228,60 грн., а також інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 8125,24 грн., за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 11.06.2015 року,-

встановила

26.03.2015 року КП «Готельно-житловий комплекс» звернулося до суду з позовом, який в подальшому уточнили в судовому засіданні, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 10018,17 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 228,60 грн., а також інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 8125,24 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач є наймачем кімнати №402-б, будинку №7 по вул. Будівельників, м. Южне, Одеська області. КП «Готельно - житловий комплекс» являється балансоутримувачем і здійснює утримання та обслуговування зазначеного будинку, а також приймає від жителів плату за комунальні послуги, для розрахунку з підприємствами, що постачають комунальні послуги. Між позивачем та відповідачем встановлюється зобов'язальні правовідносини з приводу надання житлово - комунальних послуг. Відповідач не сплачує своєчасно та в повному обсязі отримані житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим станом на 14 травня 2015 року утворилась заборгованість перед позивачем. Для стягнення вказаної заборгованості позивач звернувся в порядку ст.96 ЦПК України до суду із заявою про видачу судового наказу. 19.03.2015 року Южним міським судом відмовлено в прийнятті заяви про видачу судового наказу по причині відсутності письмового договору на отримання житлово-комунальних послуг та роз'яснено щодо можливості звернення до суду у позовному порядку на підставі ч.2 ст.101 ЦПК України.

Заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 11.06.2015 рокупозовні вимоги КП «Готельно-житловий комплекс» задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2, на користь КП «Готельно-житловий комплекс» заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 10018,17 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 228,60 грн., а також інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 8125,24 грн. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 17.12.2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 11.06.2015 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було враховано те, що між сторонами не було укладено договору про надання житлово-комунальних послуг, у звязку з чим незаконно стягнуто грошові кошти під виглядом заборгованості. Також зазначив, що було безпідставно стягнуто пеню та інфляційне збільшення суми боргу.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 не сплачує своєчасно та в повному обсязі отримані житлово-комунальні послуги,внаслідок чого має документально підтверджену заборгованість, яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Колегія суду погоджується з таким висновком міського суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач є наймачем та зареєстрований у кімнаті №402-б, будинку №7 по вул. Будівельників, м. Южне, Одеська області, що підтверджується картою прописки (а.с.24).

КП «Готельно - житловий комплекс» являється балансоутримувачем і здійснює утримання та обслуговування зазначеного будинку, а також приймає від жителів плату за комунальні послуги, для розрахунку з підприємствами, що постачають комунальні послуги, що підтверджується статутом підприємства, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.17-22).

Будинок №7 по вул. Будівельників, м. Южне, Одеська області має статус гуртожитку, що підтверджується рішенням Южненської міської ради №1023-VI від 19.12.2013 року (а.с.16).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Статтями 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості.

Відповідно до ст.67 ЖК України, плата за комунальні послуги затвердженими в установленому порядку тарифами. Стаття 68 ЖК УРСР визначає, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вноситься щомісяця в строки, встановлені ОСОБА_3 Мiнiстрiв Української РСР.

Згідно п.7 Правил користування приміщенням житлових будинків i гуртожитків, що затверджені постановою Кабінету Мiнiстрiв України від 8 жовтня 1992 р. №572(в редакції постанови Кабінету Мiнiстрiв України від 24 січня 2006 року№45) власник або наймач квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

В порушенні зазначених вимог законодавства, відповідач не сплачує своєчасно та в повному обсязі отримані житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим станом на 1 червня 2015 року утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 10018,17 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 228,60 грн., а також інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 8125,24 грн., що підтверджується довідкою про розрахунок заборгованості від 14.05.2015 року (а.с.7).

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що між сторонами не було укладено договору про надання житлово-комунальних послуг, у звязку з чим незаконно стягнуто грошові кошти під виглядом заборгованості є необґрунтованими з огляду на те, що ОСОБА_2 було запропоновано укласти договір на проживання та надання комунальних послуг, але останній відмовився від його підписання, про що свідчить протокол №28 від 02.03.2015 року, складений комісію по роботі з боржниками, яка була утворена на КП «Готельно-житловий комплекс» згідно наказу №18 від 06.08.2014 року (а.с.9).

Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обовязковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Так, ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг.

Відповідно до п.38 ОСОБА_3 Міністрів УРСР від 03.06.1986 року №208 «Про затвердження Примірного положення про гуртожитки» (у редакції, яка діяла на момент ухвалення рішення), плата за користування жилою площею в приміщеннях, що знаходяться в спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках, провадиться за встановленими ставками. Витрати на комунальні послуги входять до ставки плати за користування жилою площею і окремо плата за них не стягується.

Тарифи на послуги, які зазначені у розрахунку (а.с.7) затверджувались Южненською міською радою Одеської області, що підтверджується копіями рішень, наданими позивачем, та входять до ставки плати за користування ліжко-місцем у зазначеному гуртожитку.

Колегія суддів вважає, що у звязку з перебуванням будинку №7 по вул. Будівельників, м. Южне, Одеська області у статусі «гуртожиток» та те, що плата за користування розраховується на кожне ліжко-місце, особа, якій надано право зайняти відповідну житлову площу у гуртожитку зобовязаний сплачувати плату за користування жилою площею незалежно від фактичного проживання.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто пеню та інфляційне збільшення суми боргу спростовуються наступним.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобовязання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобовязанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками і споживачами, а також їхні права та обовязки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 10 частини третьої статті 20 цього Закону встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у пункті 23 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та пункті 20 типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобовязання, установлених статтею 526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобовязань.

З огляду на викладене можна дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами по сплаті житлово-комунальних послуг, є грошовим зобовязанням, у якому серед інших прав і обовязків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) вимагати від боржника сплатити гроші за надані послуги.

Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобовязань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у частині другій статті 625 ЦК України.

Застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в пункті 3 частини першої статті 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких судовий наказ може бути видано в разі, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 року по справі №6-931цс15.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Южного міського суду Одеської області від 11.06.2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.М.Таварткіладзе

ОСОБА_4