Справа №473/293/15-ц 15.11.2016 15.11.2016 15.11.2016
Провадження №22-ц/784/2501/16
Справа №473/293/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Вуїв О.В.
Провадження № 22ц-784/2501/16 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

15 листопада 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

за участю:

- позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні.

Позивачка зазначала, що 29 грудня 2007 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3

За час перебування у шлюбі ними придбано автомобіль марки ВАЗ 2110 державний знак ВЕ 7607ВА. Право власності на автомобіль зареєстровано за ОСОБА_3

03 квітня 2012 року рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області шлюб між ними було розірвано.

Згоди щодо користування вказаним автомобілем та його поділ не досягнуто.

Посилаючись на наведене, позивачка просила поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля.

В подальшому, позивачка звернулась із заявою про уточнення позовних вимог, в якій посилаючись на те, що ОСОБА_3 продав автомобіль, просила стягнути з останнього 33 505 грн. в рахунок вартості ? цього майна.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості ? частки автомобіля НОМЕР_1 в розмірі 20 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 грудня 2007 року.

03 квітня 2012 року рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області шлюб між позивачкою і відповідачем розірвано.

Матеріали справи також свідчать, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в період шлюбу придбано автомобіль НОМЕР_2, 2000 року випуску. Згідно відомостей автоматизованої бази даних Управління ДАІ УМВС України в Миколаївській області, вказаний автомобіль 15 грудня 2011 року зареєстровано за ОСОБА_3, як власником (а.с. 47).

На підставі довідки рахунку № 901022 від 31 січня 2015 року ОСОБА_3 продав вказаний автомобіль ОСОБА_4

Згідно відомостей автоматизованої бази даних Управління ДАІ УМВС України в Миколаївській області від 18 серпня 2015 року спірний автомобіль зареєстрований на праві власності за ОСОБА_4

Наполягаючи на задоволенні позову, позивачка просила стягнути на її користь грошову компенсацію належної їй частки спірного автомобіля в розмірі 33 505 грн.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою ст.69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно частини першої ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

При поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, у разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України).

Відповідно до роз'яснення п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї, чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

З огляду на те, що спірний автомобіль є неподільною річчю, а ОСОБА_3 здійснив його продаж іншій особі, позивачка має право на компенсацію 1/2 частки цього транспортного засобу.

Як видно із висновку судової авто - товарознавчої експертизи №311 від 11 серпня 2016 року, експертом визначена середня ринкова вартість автомобіля НОМЕР_3, 2000 року випуску, без врахування його технічного стану, виходячи із середньої ринкової вартості на аналогічні транспортні засоби, яка становить 67 000 грн.

Разом з тим, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Сторонами не надано доказів на підтвердження дійсної вартості спірного майна на час розгляду справи.

Відповідно до ст..57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно довідки-рахунку № 901022 від 31 січня 2015 року, продаж спірного автомобіля здійснено за 40 000 грн.

Тому при розділі майна суд обґрунтовано врахував ту вартість автомобіля, яка визначена у довідці-рахунку від 31 січня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що спірний автомобіль був проданий до припинення шлюбу в кінці 2011 року, за згодою позивачки та в інтересах сімї, є безпідставними з огляду на те, що продаж зазначеного автомобіля відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, був вчинений 31 січня 2015 року, про що свідчить довідка рахунок № 901022 , а тому відсутні підстави вважати, що спірний транспортний засіб був відчужений раніше.

Посилання апелянта на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 грудня 2015 року, теж не може бути прийнято до уваги, оскільки вказаним судовим рішенням встановлені обставини лише про намір ОСОБА_3 відчужити спірний транспортний засіб ОСОБА_4 та його передачу у користування останнього наприкінці 2011 року.

Твердження апелянта стосовно того, що спірний автомобіль придбано за особисті кошти відповідача, є недоведеними.

Враховуючи наведені обставини, колегія приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді :