Справа № 347/2215/15
Провадження № 22-ц/779/993/2016
Головуючий у 1 інстанції Гордій В.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Мелінишин Г.П., Василишин Л.В.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Вербовецької сільської ради про скасування свідоцтва про право власності, державного акту на право приватної власності на землю, визнання права власності на ? частку в майні колгоспного двору, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Косівського районного суду від 26 січня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, Вербовецької сільської ради про скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок, державного акту на право приватної власності на землю, визнання права власності на ? частку в майні колгоспного двору.

Позовні вимоги, які в процесі розгляду справи були уточнені обґрунтовувала тим, що у 1998 році її мати ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на житловий будинку № 17 по вул. Тикинюка в селі Вербовець Косівського району Івано-Франківської області, на підставі рішення Вербовецької сільської ради народних депутатів від 16 березня 1998 року № 17.

Посилаючись на те, що спірний житловий будинок був колгоспним двором, його головою був її батько ОСОБА_5, який помер у 1987 році, а членами колгоспного двору були її мати ОСОБА_3, її сестра ОСОБА_6, яка у 2008 році виїхала на приживання у Росію та вона, в даному будинку вона проживає з моменту народження 14 червня 1980 року, а тому має право на частку в даному будинку, просила скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане на підставі рішення Вербовецької сільської ради від 16 березня 1998 року № 17, яке зареєстровано 20 серпня 2001 року Коломийським МБТІ за реєстраційним номером 300, скасувати державний акт на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_3 на підставі рішення Вербовецької сільської ради від 22 червня 1994 року, зареєстрований в книзі записів державних актів на право власності на землю за кадастровим номером 08№2/000027, визнати за нею право власності на ? частки в майні колгоспного двору житлового будинку і споруд по вул. Тикинюка, 17 в селі Вербовець Косівського районі Івано-Франківської області, скасувати рішення виконавчого комітету Вербовецької сільської ради народних депутатів від 16 березня 1998 року № 17 про оформлення права власності на цілий житловий будинок по вул. Тикинюка, 17 в селі Вербовець Косівського районі Івано-Франківської області, поновивши строк звернення до суду, оскільки про порушення свого права вона дізналася в квітні 2015 року.

Рішенням Косівського районного суду від 26 січня 2016 року позов задоволено, поновлено ОСОБА_2 строк звернення до суду.

Скасовано свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане на підставі рішення Вербовецької сільської ради від 16 березня 1998 року № 17, яке зареєстроване 20 серпня 2001 року Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 300.

Скасовано Державний акт на право приватної власності на землю виданий ОСОБА_3 на підставі рішення Вербовецької сільської ради від 22 червня 1994 року, який зареєстрований в книзі державних актів на право власності на землю за кадастровим номером 08№2/000027.

Визнано за ОСОБА_2 право на ? частки в майні колгоспного двору житлового будинку і господарських споруд, в якому вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Скасовано рішення виконавчого комітету Вербовецької сільської ради народних депутатів від 16 березня 1998 року № 17 в частині оформлення права власності на цілий житловий будинок по вул. Тикинюка, 17 в с. Вербовець, Косівського району Івано-Франківської області на імя ОСОБА_3

В апеляційній скарзі на дане рішення, ОСОБА_4 посилається на неповне зясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом не зясовано і не вказано в оскаржуваному рішенні площі й інші індивідуальні ознаки спірного житлового будинку № 17 та господарських споруд по вул. Тикинюка в селі Вербовець.

Крім того, судом не зясовано чи житловий будинок № 17 по вул. Тикинюка в селі Вербовець зберігся в незмінному стані чи був знесений, а за цією адресою ОСОБА_3 був споруджений інший, новий будинок після 15 квітня 1991 року.

Вказує, що суд дійшов не вірного висновку, що спірне майно колгоспного двору було придбане до 15 квітня 1991 року, оскільки майна, яке було придбане до 15 квітня 1991 року уже не існує, проте є інше нерухоме майно, яке ОСОБА_3, отримавши план на забудову від 14 травня 1991 року, збудувала сама.

Вважає, що позивач не має права власності на спірний будинок, оскільки цей житловий будинок не був власністю колгоспного двора, а є приватною власністю відповідача.

Зазначає, що судом не було застосовано до спірних правовідносин п. 6 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України.

Вказує, що суд розглядаючи справу не притягнув до участі у справі ВДВС Косівського РУЮ, а також його, як стягувача у виконавчому провадженні № 49007300, де відповідач ОСОБА_7 є боржником, а тому оскаржуваним рішенням порушенні його права й інтереси.

У звязку з наведеним, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали по вищенаведених мотивах.

ОСОБА_2 в засідання апеляційного суду не зявилася, представник ОСОБА_9 направив суду заяву, у якій просить справу розглядати без його участі.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_10 апеляційну скаргу заперечив, посилаючись на її безпідставність.

Представник Вербовецької сільської ради в судове засідання не зявився, направив суду заяву в якій просить судове засідання проводити без його присутності.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що спірне домоволодіння відносилось до колгоспного двору, в якому позивач проживала та була прописана, з 15 квітня 1991 року власниками житлового будинку в рівних частках стали ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_6, яка у 2008 році вибула із колгоспного двору, на момент звернення до суду з позовом у будинку проживає позивач та відповідач, які мають рівні права щодо користування спірним житловим будинком.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що 16 березня 1998 року виконавчим комітетом Вербовецької сільської ради було прийнято рішення № 7 «Про оформлення права власності», яким було вирішено оформити право власності на цілий житловий будинок по вул. Тикинюка, 17 в селі Вербовець за відповідачкою ОСОБА_3

Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 20 серпня 2001 року, виданого на підставі рішення Вербовецької сільської ради від 16 березня 1998 року № 17 вбачається, що спірний житловий будинок в цілому належить на праві приватної власності ОСОБА_3

Встановлено, що 09 жовтня 2015 року Косівським районним судом на виконання рішення Косівського районного суду від 04 вересня 2015 року, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 272 742 грн. боргу за договором позики та 243,60 грн. сплаченого судового збору було видано виконавчий лист № 347/686/15-ц.

13 жовтня 2015 року державним виконавцем ВДВС Косівського РУЮ було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду за виконавчим листом № 347/686/15-ц.

28 жовтня 2015 року державним виконавцем ВДВС Косівського РУЮ при примусовому виконанні виконавчого листа № 347/686/15-ц проведено опис та накладено арешт на майна, що належить ОСОБА_3, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Тикинюка, 17 в селі Вербовець Косівського району, загальною площею 139,6 кв.м., житловою площею 84,0 кв.м. та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га за цією ж адресою.

Звертаючись у листопаді 2015 року до суду із позовом до ОСОБА_3, Вербовецької сільської ради про скасування свідоцтва про право власності, державного акту на право приватної власності на землю, визнання права власності на ? частку в майні колгоспного двору, позивач вказувала на те, що видані на імя відповідача свідоцтво про право власності на все домоволодіння та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку порушують її права, оскільки її було позбавлено права власності на ? частку, при цьому вказувала, що про порушення свого права вона дізналася в квітні 2015 року.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Таким чином, у позовному провадженні підлягає захисту порушене право власності у спосіб визнання права, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Вимоги щодо визнання права власності на ? частку в майні колгоспного двору та вимога щодо зняття арешту із зазначеного майна та виключення його з опису - є взаємоповязаними та однорідними в розумінні ч. 2 ст. 118 та ст. 126 ЦПК України.

Аналогічна позиція відображена в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 р. № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» - в одному провадженні можуть розглядатися вимоги про визнання права власності на майно і виключення його з опису.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» розяснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскаржуючи постановлене рішення, апелянт ОСОБА_4 зазначав, що він є стягувачем у виконавчому провадженні, у якому відповідач ОСОБА_3 є боржником та у якому накладено арешт на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, проте, його до участі в розгляді справи залучено не було, а тому він не мав можливості захистити свої законні права та інтереси.

Відповідно до статті 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Суд першої інстанції у порушення положень статей 11, 33 ЦПК України не розяснив позивачеві його право на подачу заяви про залучення до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_4, як стягувача у виконавчому провадженні, права якого можуть бути порушені внаслідок розгляду зазначеної справи.

Однак, апеляційний суд законодавчо позбавлений права в такому разі скасувати рішення з направленням справи на новий розгляд, відповідно як і залучити таких осіб до участі в справі та вирішити спір по суті як суд першої інстанції.

Разом з тим, враховуючи положення ст. 303 ЦПК України щодо перевірки апеляційним судом законності та обґрунтованості рішення суду лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що постановлене рішення не може залишатися в силі та підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні з цих підстав позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 26 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Вербовецької сільської ради про скасування свідоцтва про право власності, державного акту на право приватної власності землю та визнання права власності на ? частку в майні колгоспного двору відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: Г.П. Мелінишин

ОСОБА_11