Ухвала

іменем україни

25 березня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 25 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2, мотивуючи свої вимоги тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 12 січня 1991 року, мають повнолітнього сина. Проте через різність характерів між подружжям часто виникали непорозуміння та сварки, а з вересня 2014 року сімейні відносини припинені. Сторони проживають окремо. Посилаючись на неможливість подальшого спільного життя і збереження шлюбу, ОСОБА_3 просив шлюб розірвати.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного судуМиколаївської області від 25 лютого 2016 року, позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрований 12 січня 1991 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції за актовим записом № 49.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Відповідно до частини 2 статті 112 СК України підставою розірвання шлюбу є встановлення судом того факту, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення.

За статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Положенням частин 3 та 4 статті 56 СК України за кожним з подружжя визнано право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, як і примушення до їх припинення, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, виходив із того, що сторони проживають окремо, у позивача є інша жінка з якою він бажає створити сім'ю, сторонам було двічі надано строк на примирення, однак, бажання розлучитися у позивача не змінилося.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О.Кузнєцов

і кримінальних справ