Справа № 405/7223/15-ц
17.02.2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:
Головуючого судді Плохотніченко Л.І.
за участю секретаря: Волошиної І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Кіровгеологія» про стягнення середньої заробітної плати і відшкодування моральної шкоди
Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовною заявою до казенного підприємства «Кіровгеологія» про стягнення боргу по заробітній платі та моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог позивачем вказано, що з 2000 року він перебував у трудових відносинах з Геологорозвідувальною експедицією №37, яка є структурним підрозділом Казенного підприємства «Кіровгеологія», але при звільненні, відповідач не здійснив з ним повного розрахунку по заробітній платі.
17.03.2014 року Ленінським районним судом м. Кіровограда на його користь з відповідача було стягнено заборгованість із заробітної плати та на підставі виконавчого листа відділом ДВС відкрито провадження про стягнення заборгованості з відповідача.
Тобто, за станом на день звернення позивача до суду відповідач заборгованість по заробітній платі не сплатив.
Позивач до суду надав заяву, відповідно до якої повідомив про підтримання позовних вимог у повному обсязі та просив справу розглянути без його участі і позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте був повідомлений про день, час та місце розгляду справи.
З урахуванням вказаних обставин, відповідно до ст. ст. 158, 169, 224 ЦПК України суд ухвалив здійснити розгляд справи на підставі наявних матеріалів та доказів, заочно.
Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Судом встановлено, що відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.03.2014 року з Казенного підприємства «Кіровгеологія» на користь позивача було стягнено нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 13 770,60 грн., яка визначена за весь період несплати відповідачем заробітної плати.
16.04.2014 року, державним виконавцем органу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції ОСОБА_2 було відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати, проте рішення суду не виконане.
Згідно з довідкою відповідача № 2/272 від 08.09.2015 року, середньомісячна заробітна плата позивача складала 3 272, 28 грн.
При визначенні середньої заробітної плати позивача суд враховує п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до якої нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Таким чином, з урахуванням зазначеного суд вважає, що оскільки середньомісячна заробітна плата позивача за останні два місяці до його звільнення складає: 3 272, 28 грн., розмір середньоденного заробітку таким чином складає 142,27 грн., відповідно загальний розмір середньомісячного заробітку складатиме 69 000,95грн.(142,27 х 485 робочих днів).
Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, статтею 115 цього Кодексу передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних дів.
Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Разом з тим, відповідно до ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Враховуючи викладене, а також не доведеність отримання позивачем втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, суд вважає, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягає.
За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.
Згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи викладене суд вважає, що оскільки відповідачем не було проведено з позивачем своєчасного розрахунку по заробітній платі, відповідно до ст. 117 КЗпП України можливо задовольнити вимогу щодо стягнення з відповідача середнього заробітку з урахуванням визначеного судом розміру середнього заробітку, в іншій частині позову відмовити.
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати по справі в сумі 690,01 грн.
Керуючись ст.ст.10, 11, 57 - 60, 79, 88, 158, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України,
Позовну заяву ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Кіровгеологія» про стягнення середньої заробітної плати і відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
В частині стягнення моральної шкоди - відмовити.
Стягнути з Казенного підприємства «Кіровгеологія» на користь держави судовий збір у сумі 690,01 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Ленінського
районного суду
м. Кіровограда Л. І. Плохотніченко