Справа № 336/8190/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016р. м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Наумова О.О., при секретарі Сергієнко С.О. за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, представника третьої особи ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї.

В позові зазначає, що 22.09.2006р. між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб. 25.12.2012р. в шлюбі народилася донька ОСОБА_7. 01.09.2015р. шлюб між ним та відповідачем було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Після розірвання шлюбу донька ОСОБА_7 проживає разом з відповідачем у будинку своїх батьків.

До вересня 2015р. він мав можливість спілкуватися з донькою. Та починаючи з вересня місяця 2015р. відповідач стала безпідставно створювати умови за яких спілкування з донькою стало не можливим.

В вересні 2015р. він звернувся з заявою до комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району за допомогою у спілкуванні з донькою. По результатам розгляду заяви 28.09.2015р. прийнято Розпорядження № 583 у відповідності до якого було визначено порядок прийняття участі у вихованні та спілкуванні з донькою: першу та третю суботу, у другу та четверту неділю щомісячно, з 9 до 12 години у присутності матері, з правом відвідування культурних та розважальних закладів.

Відповідач данне Розпорядження не виконує, та до теперішнього часу встановлює перешкоди у спілкуванні з донькою. В визначені Розпорядженням вихідні дні дитину йому не дає, посилаючись на те, що дитина хворіє, або взагалі не відповідає на телефонні дзвонки. Його права, як батька, є порушеними. Відповідно до діючого законодавства права та обовязки батьків щодо утримання, виховання, спілкування з дітьми є рівними.

Просить суд зобовязати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1. Просить зобовязати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою, визначити способи участі у вихованні та особистому спілкуванні : побачення чотири рази на місяць перша та третя субота місяця, друга та четверта неділя місяця з 09 до 12 години; необмежене спілкування з донькою особисто засобами телефонного,поштового,електронного та іншого засобу звязку .

В ході судового розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги, надавши заяву (а.с.61-62), доповнивши позов вимогою про відвідування ним навчальних закладів, які відвідує його донька та спілкуватися з нею.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просять задовольнити позовні вимоги, з урахування уточнюючої позовної заяви, в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_6 та її представник, проти позову заперечували, позовні вимоги не визнали в повному обсязі, надали заперечення на позов ( а.с. 82-86). В судовому засіданні пояснили,що відповідач перебувала з позивачем в шлюбі з 22.09.2006р. по 01.09.2015р. В шлюбі народились донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 Після розірвання шлюбу, вона разом із донькою переїхала на постійне місце проживання до своїх батьків. Вона не чинила перешкод в спілкуванні доньки з батьком. Проти визначеного Розпорядженням графіку зустрічей батька з донькою не заперечувала. Не надавала позивачу спілкуватися з донькою лише в ті дні, коли дитина хворіла. Позивач сам порушував графік спілкування з дитиною. Вважає позовну заяву безпідставною, оскільки його права, як батька, вона не порушує. Проти задоволення уточнюючої позовної вимоги не заперечує. Просить у задоволені первиного позову відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи - районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району проти позову не заперечує, вирішення покладає на розгляд суду. В судовому засіданні зазначив, що між позивачем та відповідачем виникли суперечності щодо участі у вихованні дітей. У вересні місяці 2015р. позивач звернувся із заявою до комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району за допомогою у спілкуванні з донькою. Після проведення певної роботи та зясування обставин, 28 вересня 2015р. прийнято Розпорядження № 583 «Про малолітньої доньки ОСОБА_7, 25.12.2012 р.н.». Однак до сьогоднішнього дня порозуміння між батьками щодо участі позивача у вихованні доньки не знайдено. Проти задоволення позову не заперечує.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 3 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, що встановлено ст..4 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до матеріалів справи, наданих доказів, судом встановлено, що позивач і відповідач перебували у шлюбі, який було розірвано 01.09.2015р. ( а.с.9). Вони є батьками малолітньої ОСОБА_7 25 грудня 2012року народження ( а.с. 7).

Як вбачається з матеріалів справи,пояснень сторін, після розлучення батьків, донька проживає з матірю, відповідачем по справі.

Виходячи з положень ст.141 СК України, мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 ч. 1, 2 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Стаття 153 СК України гарантує право мати, батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Як вказує ст. 155 ч. 1, 2 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до матеріалів справи ( а.с. 46а) судом встановлено, що позивач звернувся до райадміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району с заявою щодо встановлення порядку спілкування з донькою. Районною адміністрацією ЗМР по Шевченківському району, з урахуванням наданих документів, 28 вересня 2015р. прийнято Розпорядження № 583, яким було визначено порядок спілкування батька ОСОБА_1 з малолітньою донькою та встановлені часи зустрічі. Батьки, позивач та відповідач по даній справі, з даним рішенням погодились, не оскаржили його.

Після прийняття Розпорядження № 583, яким передбачено порядок спілкування позивача з донькою, відповідач продовжувала чинити перешкоди у спілкуванні між позивачем та донькою. Ці обставини не заперечувала ні відповідач, ні свідок ОСОБА_8, яка є матір*ю відповідача та мешкає з нею в одному будинку, які у своїх поясненнях та свідченнях зазначили, що причинами відмови у побаченні дитини з позивачем були: хвороба дитини, іншим разом дитина спала, або відповідач з донькою пішли у справах.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в своїх поясненнях також підтвердили той факт, що коли позивач приїздив до будинку відповідача, в встановлений Розпорядженням день для спілкування з донькою, то йому дитину не давали.

Статтею 157 СК України передбачено, що виховання дитини вирішується батьками спільно.Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Згідно вимог ст. 15 ЗУ « Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідачем не надано доказів того, що спілкування позивача з донькою має на дитину негативний вплив.

Судом встановлено, що позивач по справі працює фельдшером в КУ «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги», має позитивні характеристики з місця роботи та з місця проживання ( а.с.11,45а). Відповідач та допитанні у ході судового слідства свідки, також характеризовали позивача, як люблячого батька, який опікується вихованням своєї дитини, та прагне спілкування з нею.

Як вбачається з матеріалів справи ( а.с.47а,92,93) позивач для спілкуванням з дитиною також відвідує дитячий садочок, вихованкою якого є його донька.

На думку суду, питання виховання дітей вирішуються не з позиції прав батьків, а з позиції захисту прав та інтересів дитини. Отже відсутність контактів малолітньої доньки з батьком є порушення і її прав.

Згідно ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремою, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як вказує ст. 9 ч. 3 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Таким чином, суд при вирішенні спору насамперед виходить з принципів рівності прав батьків щодо участі у вихованні дитини та забезпечення вільного та безперешкодного спілкування батьків з дитиною.

При цьому чинне законодавство не містить перешкод для встановлення судом іншого, ніж визначений органом опіки та піклування, способу участі батьків у вихованні дитини, а ст.. 159 СК України прямо вказує, що саме суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

При визначенні графіку побачень позивача з донькою, суд виходить з пояснень сторін щодо їх можливостей та побажань, а також часу денного сну дитини та необхідності забезпечення як дитині, так і сторонам також і можливості повноцінного відпочинку у вихідні дні.

За таких обставин, суд вважає доцільним встановити наступний графік спілкування позивача з донькою, а саме кожної першої та третьої суботи, другої та четвертої неділі місяця з 09.00 години до 12.00 години

При цьому суд також, враховуючи згоду з цього приводу сторін, вважає за доцільне надати право під час побачень позивача з донькою відвідувати культурні та розважальні заклади, що, на переконання суду, сприятиме нормальному та всебічному її розвитку.

Вирішуючи питання щодо необхідності присутності під час побачень позивача з дитиною також і матері дитини - відповідача, суд, враховуючи те, що дитина є ще малою, але спокійно спілкується з батьком, а позивач добре піклується про доньку, вважає за необхідне встановити, що під час зустрічей позивача з донькою, відповідач має право бути присутньою у разі, якщо на це є її згода, не визначаючи при цьому обов'язковість такої присутності.

Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи зясовані у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.141,150,151,153,155,157-159,171 СК України, ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» ст.ст. 6,8,88,208,209,212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6, третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, зобов'язання вчиняти певні дії, задовольнити в повному обсязі.

Визначити час спілкування та способи виховання неповнолітньої ОСОБА_7, 25.12.2012р.н., встановивши для позивача ОСОБА_1:

- періодичні побачення з неповнолітньою ОСОБА_7, 25.12.2012р.н., кожні першу та третю суботи, другу та четверту неділі місяця з 09.00 години до 12.00 години , у присутності ОСОБА_6 за її згодою;

- спілкування з донькою ОСОБА_7 особисто засобами телефонного, електронного, та іншого засобу звязку;

- відвідування ОСОБА_1 навчальних закладів, які відвідує його донька ОСОБА_7 та спілкуватися з нею.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 487,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Наумов