У х в а л а

3 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2016 року, клопотання про поновлення строку подання зави про перегляд судових рішень у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, товариство з обмеженою відповідальністю «Степ», про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а :

Галицький районний суд м. Львова рішенням від 15 вересня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовив.

Апеляційний суд Львівської області 30 листопада 2015 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнив частково, ухвалив стягнути з ОСОБА_4 на її користь 88 тис. грн грошової компенсації коштів, внесених ОСОБА_4 до статутного фонду товариства з обмеженою відповідальністю «Степ».

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 11 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року залишила без змін.

24 травня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 57, 59, 60, 65 Сімейного кодексу України (далі - СК України), частини другої статті 52, статті 320 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2011 року і 14 березня 2012 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 3 липня і 2 жовтня 2013 року, 3 червня 2015 року.

Водночас заявник просить поновити строк подання зазначеної заяви, посилаючись на поважну причину його пропуску, а саме отримання ним ухвали суду касаційної інстанції лише 29 квітня 2016 року.

Обговоривши це клопотання, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що воно підлягає задоволенню, оскільки причина пропуску подання заяви є поважною.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 11 лютого 2016 року, про перегляд якої подано заяву, касаційний суд, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновками про те, що відповідач вніс до статутного фонду товариства грошові кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуті ними у період шлюбу, а тому підлягають поділу.

При цьому касаційний суд указав на безпідставність доводів ОСОБА_4 щодо встановлення преюдиційних обставин набуття спірних коштів не за рахунок спільних коштів подружжя, оскільки такі обставини встановлені районним судом (в іншій справі) з порушенням норм процесуального права.

Крім цього, суд касаційної інстанції зазначив про необґрунтованість посилання ОСОБА_4 на те, що майно між подружжям уже поділено і позивачка не заявляла вимог про стягнення зазначених грошових коштів, оскільки такий спір вирішувався в іншій справі за її позовом про стягнення доходів від діяльності товариства та визнання права власності і в задоволенні заявлених позовних вимог їй було відмовлено.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 21 вересня 2011 року касаційний суд, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про часткове задоволення позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення заявлених вимог щодо виділення у власність позивачки часток у статутних капіталах господарських товариств і зобов'язання відповідача сплатити їй грошову компенсацію, оскільки лише в разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки;

- в ухвалі від 14 березня 2012 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав на порушення судом норм процесуального права при вирішенні питання стосовно визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, що унеможливило встановлення усіх фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2016 року у зв'язку з її невідповідністю викладеним у постановах Верховного Суду України від 3 липня і 2 жовтня 2013 року, 3 червня 2015 року висновкам, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеним висновкам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 356, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку подання заяви про перегляд судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк подання заяви про перегляд рішення Апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2016 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, товариство з обмеженою відповідальністю «Степ», про стягнення грошових коштів за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема