Номер провадження: 22-ц/785/1866/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Кравця Ю.І., Фальчука В.П.

при секретарі: Книгиницькому О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України ОСОБА_2 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ „Державна продовольчо-зернова корпорація України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Болградського районного суду Одеської області з позовом до ПАТ „Державна продовольчо-зернова корпорація України про стягнення на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 176 422 грн. 55 коп. та допустити негайне виконання рішення суду. Позивач посилається на те, що рішенням Болградського районного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року його поновлено на роботі на посаді директора філії Публічного Акціонерного Товариства «Державна продовольчо зернова корпорація України» «Одеський зерновий термінал», стягнено на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 83 698 грн. 14 коп., а також стягнено на його користь 25 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 05 лютого 2015 року рішення Болградського районного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року в частині поновлення на роботі залишено без змін. 06 листопада 2014 року Болградським районним судом Одеської області йому видано виконавчий лист, який ним було 07 листопада 2014 року направлено для виконання до відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у м.Київі. Але відповідач рішення суду не виконав, по день звернення його позивача до суду не видав наказ про його поновлення на роботі. Відповідно до вимог ст.ст.235, 236 Кодексу законів про працю України на його користь з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 07.11.2014 року по 15.09.2015 року в сумі 176 422 грн. 55 коп. відповідно до приведеного в позовній заяві розрахунку. У зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з Публічного Акціонерного Товариства «Державна продовольчо зернова корпорація України» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 07 листопада 2014 року по 15 вересня 2015 року в сумі 176 422 гривні 55 копійок. Зобовязано Публічне Акціонерне Товариство «Державна продовольчо - зернова корпораця України" нарахувати та утримати з цієї суми прибутковий податок та інші зобовязальні платежі, в тому числі страхові внески. Вирішено питання стосовно судових витрат. Допущено негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Болградського районного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Представник ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України будучи належним чином повідомленим, в засідання судової колегії не з`явився надавши заяву від 10.02.2016 року про те, що він зайнятий в іншій судовій справі, яка призначена до розгляду на 10-00 г. 11.02.2016 року Господарським судом Тернопільської області і стороною справи у якій є ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України. До заяви додано ухвалу суду про призначення справи та довіреність ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України на представництво інтересів в судових інстанціях ОСОБА_2

При цьому до заяви не додано належним чином завірених відомостей про загальну кількість працюючих юристів, яким видано довіреності ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України і про їх неможливість прибути в судове засідання до апеляційного суду Одеської області на 11.02.2016 року на 14-00 г.

Крім того, представником ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України ОСОБА_2 до заяви про відкладення розгляду справи не додано документальні докази - завірені копії наказу про відрядження та посвідчення про відрядження до м. Тернополя для участі в судовому засіданні 11.02.2016 року в Господарському суді Тернопільської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Присутній у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 проти відкладення справи за наведених обставин категорично заперечував, вважаючим це затягуванням розгляду справи та посилаючись на те, що позивач тривалий час більше одного року не поновлений на роботі за рішенням суду, яке вступило в законну силу і не отримує заробітну плату, що порушує його трудові права. Не явка представників позивача і не надання належних доказів про неможливість участі його представників, яких по даній справі за час існування справи в судах було 5, є зловживання відповідачем своїми процесуальними правами.

Судова колегія приймаючи до уваги, що цивільна справа стосується трудових прав; що відповідач будучи належним чином повідомленим не забезпечив участь своїх представників, не довів про неможливість їх участі у встановленому порядку та своєчасно не повідомив про це суд з наданням завірених копій відповідних документів, не знаходить підстав для відкладення судового засідання.

Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- рішенням Болградського районного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року по справі № 497/1645/14ц позивача ОСОБА_3 поновлено на роботі на посаді директора філії ПАТ «Державна продовольча зернова корпорація України» «Одеський зерновий термінал», стягнено з ПАТ «Державна продовольча зернова корпорація України» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 83 698 грн. 14 коп., а також 25 000 грн. відшкодування за спричинення моральної шкоди. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах платежів за один місяць допущено до негайного виконання (а.с.4-10);

- рішенням апеляційного суду Одеської області від 05 лютого 2015 року рішення Болградського районного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року змінено в частині стягнення з ПАТ «Державна продовольча зернова корпорація України» на користь позивача суми на відшкодування моральної шкоди, яку зменшено до 5 000 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.11-13);

- 06 листопада 2014 року позивачу було видано виконавчий лист (а.с.14), на підставі якого 14 листопада 2014 року відділом ДВС Печерського районного управління юстиції в м.Київі було відкрите виконавче провадження та проводились виконавчі дії примусового характеру;

- ОСОБА_3 станом на 15 вересня 2015 року не був поновлений на роботі на посаді директора філії ПАТ «Державна продовольча зернова корпорація України» «Одеський зерновий термінал», наказ про його поновлення на роботі відповідачем не виданий.

Судом першої інстанції з відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у м.Київі витребувані та оглянуті в судовому засіданні матеріали виконавчого провадження № 45424640.

Зокрема судом встановлено, що:

- постановою головного державного виконавця від 14.11.2014 року на підставі заяви позивача було відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/497/645/14, виданого 06.11. 2014 року Болградським райсудом Одеської області про поновлення позивача на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

- двічі 27 лютого 2015 року та 12 червня 2015 року відповідачу була направлена вимога державного виконавця про негайне виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі;

- постановами головного державного виконавця від 03 червня 2015 року та від 30 червня 2015 року за невиконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі на відповідача було накладено штраф;

- 30 червня 2015 року головний державний виконавець звернувся до РУГУ МВС України в м.Київі з поданням про вирішення питання про порушення кримінального провадження відносно посадових осіб ПАТ «Державна продовольчо зернова корпорація України» за ознаками злочину, передбаченого ст. 382 КК України за умисне невиконання рішення суду про поновлення ОСОБА_3 на роботі, що набрало законної сили;

- постановою головного державного виконавця від 30 червня 2015 року виконавче провадження закінчено на підставі п.8,11 ч.1 ст. 49, ст.. 50 Закону України «Про виконавче провадження»;

- виконавчий лист повернено на адресу Болградського районного суду Одеської області 13 жовтня 2015 року, рішення суду в частині поновлення позивача на роботі не виконано.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим органом виконання рішення суду, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Суд вірно зазначив, що вказана норма не містить жодних виключень та не передбачає звільнення власника чи уповноваженого ним органа від оплати середнього заробітку за час невиконання судового рішення про поновлення на роботі за відсутності вини власника у такій затримці. Необхідне встановлення самого факту невидачі наказу про поновлення на роботі за наявності рішення суду та вимоги державного виконавця.

Достовірно встановивши вказані обставини та правильно застосувавши норми матеріального права до правовідносин, що виникли між сторонами, районний суд дійшов до вірного висновку, що позивач не поновлений на роботі не через свою вину, як працівника і тому його позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу після ухвалення судового рішення про поновлення на роботі є обґрунтованим та доведеним.

Тобто затримка виконання судового рішення у розумінні статті 236 КЗпП України, яка зумовлює відповідальність, передбачену цією нормою, відбулася з вини відповідача.

Суд першої інстанції набувши висновку про обґрунтованість позову, вирішив питання про розмір стягнення в межах заявленого позову за період з 07 листопада 2014 року по 15 вересня 2015 року та з урахуванням розміру середнього заробітку позивача 820 грн. 57 коп., що був встановлений рішенням Болградського районного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року, яке в цій частині не змінювалось та набрало законної сили.

Оскільки тривалість затримки у поновленні на роботі за період з 07 листопада 2014 по 15 вересня 2015 року (в межах заявлених позовних вимог) склала 215 робочих днів, районний суд вірно встановив, що стягненню підлягає середній заробіток в сумі 176 422 грн. 55 коп. ( 820 грн. 57 коп. х 215 днів), з якої підлягають нарахуванню та утриманню прибутковий податок та інші зобовязальні платежі , в тому числі страхові внески.

При цьому районний суд обґрунтував свій висновок з урахуванням заперечень відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом про захист своїх прав, передбаченого ст. 233 КЗпП України, вказавши у рішенні, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі, посилаючись на ст.. 236 КЗпП України, як на правову підставу своїх вимог.

Також районний суд вважав помилковим заперечення відповідача, який послався на ст. 116 КЗпП України, які визначають строки виплати працівнику всіх сум в день звільнення.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильності рішення суду засновані на вимогах ст. 116 та 233 КЗпП України, які визначають строки виплати працівнику всіх сум в день звільнення та строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів і таким чином повністю дублюють заперечення відповідача проти позову і яким судом надано належну правову оцінку.

Оскільки доводи апеляційної скарги фактично зведені до переоцінки належним чином встановлених районним судом обставин, яким надано правову оцінку у відповідності до вимог трудового законодавства України, судова колегія вважає наведені в апеляційній скарзі доводи неспроможними та такими, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Інших доводів в апеляційній скарзі не наведено.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для обов`язкового скасування або зміни рішення суду, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Ю.І. Кравець

ОСОБА_4