У х в а л а

іменем україни

1 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Колодійчука В.М.,

ІваненкоЮ.Г., Мартинюка В.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: акціонерне товариство «ОТП Банк», реєстраційна служба Кам'янсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області, товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання прав, поділ спільного майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 30 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 липня 2015 року, за касаційними скаргами ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 липня 2015 року та додаткове рішення апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання прав, поділ спільного майна.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначала, що з 18 листопада

1995 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилось двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Із 1997 року відповідач почав займатись підприємницькою діяльністю і зареєструвався як фізична особа-підприємець (далі - ФОП). Через деякий час вона була зареєстрована як член сім'ї ФОП, який бере участь у підприємницькій діяльності.

13 березня 2006 року рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області шлюб між ними було розірвано, але фактично шлюбні відносини вони не розірвали, продовжували проживати однією сім'єю у спільній квартирі разом з дітьми, сімейні стосунки не припиняли, були надалі пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки як чоловік та дружина, виховували разом дітей, які проживали з ними, робили ремонти, набували майно, заробляли кошти тощо.

Окрім цього, весь цей час вони разом займались підприємницькою діяльністю як члени родини.

У листопаді 2011 року вона дізналась, що відповідач має стосунки з іншою жінкою.

Також позивач зазначала, що до грудня 2011 року вони з відповідачем та дітьми проживали у квартирі АДРЕСА_1. Проте з 9 грудня 2011 року вони стали проживати окремо і з того ж часу спільного побуту не мають, сімейні відносини не підтримують. Оскільки сімейні стосунки розірвано, то у них виник спір щодо поділу майна, набутого за час шлюбу та сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Зокрема, за час зареєстрованого шлюбу ними було набуто наступне майно:

- трикімнатна квартира АДРЕСА_1, придбана на підставі договору купівлі-продажу від 13 серпня 2004 року;

- однокімнатна квартира АДРЕСА_2 придбана на підставі договору купівлі-продажу від 3 березня 2006 року;

- автомобіль ВАЗ 2107, придбаний за договором купівлі-продажу у

2005 році.

За час сумісного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу ними придбано наступне майно:

- будівля магазину літера А, що знаходиться по АДРЕСА_3, розміром 182 кв. м, ринковою вартістю 435 799,84 грн., який придбаний на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 5 березня 2008 року. Право власності зареєстровано 26 березня 2008 року за відповідачем. Магазин придбано за рахунок кредитних коштів, отриманих відповідачем в АТ «ОТП Банк» 5 березня 2008 року, а вона є майновим поручителем (за час проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу за рахунок спільних коштів кредитні зобов'язання були виконані в більшій частині);

- земельна ділянка (під магазином) площею 0,0304 га, вартістю

19 760 грн, яка придбана на підставі договору купівлі-продажу від 19 серпня 2008 року. Державний акт виданий 6 жовтня 2008 року на ім'я відповідача. Вважає, що земельна ділянка придбана за сумісні доходи, отримані від підприємницької діяльності членів сім'ї;

- автомобіль «Шкода Октавія», придбаний на підставі договору купівлі-продажу від 27 жовтня 2011 року, вартістю 13 700 доларів США, що еквівалентно 110 148 грн за курсом НБУ на час подання позову. Автомобіль зареєстрований в Енергодарському МРЕВ на ім'я відповідача;

- товар у магазині, в якому здійснювалась сумісна підприємницька діяльність з відповідачем як членом родини, а саме: мобільні телефони, аксесуари, побутова та цифрова техніка, приблизно на суму 200 000 грн;

- грошові кошти, частину з яких вона перерахувала на особистий рахунок відповідача в Дніпровському відділенні ОТП «Банк» м. Запоріжжя в період часу з 1 січня 2008 року до 9 грудня 2011 року.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_3 просила ухвалити рішення, яким встановити факт, що має юридичне значення, а саме: проживання однією сім'єю без шлюбу з відповідачем із 14 березня 2006 року до 9 грудня 2011 року; провести поділ нерухомого майна та грошових коштів, які були придбані ними як під час шлюбу, так і в період спільного проживання без реєстрації шлюбу.

Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 30 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 14 березня 2006 року до грудня 2011 року без реєстрації шлюбу.

Визнано об'єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 майно, набуте за час шлюбу, а саме:

- трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, вартістю 129 406 грн;

- однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, вартістю 78 083 грн;

- автомобіль ВАЗ 2107, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1, вартістю 36 350 грн.

Визнано право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках, по Ѕ частці кожному, на майно, набуте за час шлюбу, а саме:

- трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, вартістю 129 406 грн;

- однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, вартістю 78 083 грн;

- автомобіль ВАЗ 2107, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1, вартістю 36 350 грн.

Проведено поділ вищезазначеного майна, визнано за кожним право приватної власності, наступним чином:

ОСОБА_3 виділено однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 вартістю 78 083 грн.

ОСОБА_4 виділено трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 вартістю 129 406 грн.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію, як різницю вартості Ѕ частки в цих об'єктах нерухомості в розмірі 25 661,50 грн.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості Ѕ частки автомобіля ВАЗ 2107, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1, у розмірі 18 175 грн.

Визнано об'єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 майно, нажите за час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а саме:

- будівлю магазину літери А, що знаходиться по АДРЕСА_3 розміром 182 кв. м;

- земельну ділянку площею 0,0304 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3

- автомобіль «Шкода Октавія», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, вартістю 148 520грн.

Визнано право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках, по Ѕ частці кожному, на майно, нажите за час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а саме:

- будівлю магазину літери А, що знаходиться по АДРЕСА_3, розміром 182 кв. м;

- земельну ділянку площею 0,0304 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3

- автомобіль «Шкода Октавія», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 на Ѕ частку в автомобілі «Шкода Октавія», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості Ѕ частки автомобіля «Шкода Октавія», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, в сумі 74 260 грн.

Визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на автомобіль «Шкода Октавія», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 3 219 грн та витрат на проведення судової експертизи в розмірі 5 200 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 22 липня 2015 року рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від

30 грудня 2014 року в частині визнання об'єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будівлі магазину літери А, що знаходиться по АДРЕСА_3 розміром 182 кв. м і земельної ділянки площею 0,0304 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, та поділу цього майна скасовано.

У цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Додатковим рішенням апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня 2015 року із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто судовий збір у розмірі 344,77 грн.

Із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто частину вартості комплексної судової експертизи в сумі 3 392,84 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 30 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 липня 2015 року в частині задоволення позову скасувати й ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 залишити без задоволення, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

У касаційній скарзі на рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 липня 2015 року ОСОБА_3 просить скасувати зазначене рішення в частині скасування рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 30 грудня 2014 року. В іншій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати додаткове рішення апеляційного суду Запорізької області від

26 серпня 2015 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвалені у справі судові рішення відповідають не в повній мірі.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується із висновком суду першої інстанції, залишеним без змін рішенням апеляційного суду, в частині відмови у задоволені позову щодо поділу товару в магазині та грошових коштів, перерахованих позивачем на рахунок відповідача в банківській установі, а також щодо поділу нерухомого майна, придбаного сторонами в період шлюбу. У цій частині рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване.

Разом з тим неправильним є висновок суду першої інстанції щодо встановлення початку перебігу строку сумісного проживання сторін без реєстрації шлюбу (після його розірвання), і це порушення не було усунуто апеляційним судом.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині позову і встановлюючи факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 14 березня 2006 року до грудня 2011 року та, відповідно до встановленого факту здійснюючи поділ майна, придбаного в період проживання сторін без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що сторони після розірвання шлюбу продовжували проживати разом, вести спільне господарство та спільно займались підприємницькою діяльністю, а тому таке майно належить сторонам як спільне майно, набуте під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині поділу будівлі магазину і земельної ділянки, дійшов висновку, що вказані об'єкти нерухомого майна не є спільним майном сторін з огляду на те, що сама позивач не вважала себе їх співвласником.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 1995 року.

Рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 13 березня 2006 року шлюб між сторонами розірвано.

Після ухвалення рішення про розірвання шлюбу було придбано наступне майно:

- будівля магазину літери А, що знаходиться по АДРЕСА_3 розміром 182 кв. м, який придбано на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 5 березня 2008 року. Право власності зареєстровано 26 березня 2008 року за

ОСОБА_4 (вказане майно придбано за рахунок кредитних коштів, отриманих відповідачем в АТ «ОТП Банк» від 5 березня 2008 року);

- земельна ділянка, що знаходиться по АДРЕСА_3 площею 0,0304 га, яка придбана на підставі договору купівлі-продажу від 19 серпня 2008 року (державний акт виданий 6 жовтня 2008 року на ім'я ОСОБА_4.);

- автомобіль «Шкода Октавія», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, придбаний на підставі договору купівлі-продажу від 27 жовтня 2011 року (автомобіль зареєстрований в Енергодарському МРЕВ на ім'я ОСОБА_4.).

Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Факт проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу підлягає доказуванню.

Частиною 2 ст. 114 СК України встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Встановлюючи факт проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з 14 березня 2006 року, суд першої інстанції не звернув уваги на п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», в якому роз'яснено, що розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання.

Станом на 14 березня 2006 року рішення суду про розірвання шлюбу не набрало чинності, тобто суд не мав правових підстав вважати 14 березня

2006 року початком перебігу строку проживання сторін як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Крім того, суд залишив поза увагою те, що відповідач не визнавав факт сумісного проживання з позивачем однією сім'єю, ведення з нею спільного господарства та проживання за однією адресою (підлягає з'ясуванню, чи мало місце таке проживання сторін без реєстрації шлюбу і з якого саме часу).

Не взято судом до уваги й те, що ініціатором розірвання шлюбу була ОСОБА_3, оскільки саме вона подала до суду позов про розірвання шлюбу

(а. с. 175, т. 1) і вона ж у квітні того ж року звернулась до відділу РАЦС для отримання свідоцтва про розірвання шлюбу (а. с. 176, т. 1).

Також, укладаючи договір поруки із АТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк»), ОСОБА_3 зазначила, що у фактичних шлюбних відносинах вона не перебуває. Аналогічну позицію зайняв і відповідач при укладенні договору кредиту, й позивачем це не заперечувалось.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в цій частині позову, не усунув допущені судом першої інстанції порушення, дійшовши передчасного висновку про поділ майна, придбаного після розірвання шлюбу сторін.

Позовні вимоги про поділ майна є похідними від вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю і в разі встановлення такого факту з'ясуванню підлягають походження коштів, за які було придбане спірне майно (за спільні кошти, за кошти, отримані від підприємницької діяльності, за особисті кошти відповідача тощо).

Скасуванню підлягає також додаткове рішення апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня 2015 року.

Слід зауважити, що розрахунок апеляційного суду в частині поділу судових витрат, викладений у додатковому рішенні апеляційного суду, є незрозумілим. Неможливо зрозуміти, з яких міркувань виходив суд, стягуючи з позивача на користь відповідача судовий збір у сумі 344,77 грн, а також яким саме чином суд вираховував частину вартості проведеної експертизи в сумі

3 392,84 грн.

Отже, на порушення вимог ст. ст. 10, 213, 214 ЦПК України суд апеляційної інстанції не сприяв всебічному й повному з'ясуванню обставин справи, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин і правовою нормою, що підлягає застосуванню до них, не виконав у повній мірі своїх обов'язків, визначених ст. ст. 212-215, 303, 304,

316 ЦПК України, неповно з'ясувавши обставини справи.

З огляду на наведене, ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено в повній мірі, рішення апеляційного суду частково не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу

ст. 338 ЦПК України є підставою для його часткового скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 липня 2015 року в частині залишення без змін рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 30 грудня 2014 року щодо вирішення питання про поділ майна, придбаного в період зареєстрованого шлюбу, та в частині відмови в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 залишити без змін.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 22 липня 2015 року в частині вирішення питання про встановлення факту, що має юридичне значення, а також в частині поділу майна, набутого під час спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4без реєстрації шлюбу, скасувати.

Додаткове рішення апеляційного суду Запорізької області від 26 серпня

2015 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Акціонерне товариство «ОТП Банк», реєстраційна служба Кам'янсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання прав, поділ спільного майна передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Гвоздик П.О.

Судді: О.І. Євтушенко

Ю.Г. Іваненко

В.М. Колодійчук

В.І. Мартинюк