Справа№487/2747/16-ц
Провадження №2/487/1635/16
УХВАЛА

27.05.2016 року місто Миколаїв

Суддя Заводського районного суду міста Миколаєва Темнікова А.О. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва із вищезазначеним позовом відповідно до якого просив: визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя; в разі визнання квартири спільною сумісною власністю, вирішити питання про її продаж через рієлторську фірму з внесенням покупцем квартири коштів на рахунок суду, розділити кошти від продажу квартири порівну та вирахувати судові збори та податки з грошової частини відповідача; в разі невизнання квартири спільною сумісною власністю, стягнути з відповідачки кошти на користь позивача за ринковою ціною на сьогоднішній день для придбання позивачу квартири за продану відповідачкою його двокімнатну квартиру 91 у будинку 25 по вулицю Блюхера у місті Керч. У звязку з тим, що в процеси описаних у позові подій позивач отримав гострий інфаркт, до якого його довела колишня дружина відповідачка ОСОБА_2, втратив здоровя та змушений тепер постійно лікуватись і жити на дорого вартісних ліках, змушений не з власної прихоті витрачати кошти на поїздки по родичам, замість того, щоб спокійно жити в своїй квартирі, за створені нестерпні умови для проживання в квартирі, за постійний обман (шахрайство) в цілях одноособового заволодіння житлом, за постійне тримання позивача в психологічно напруженому стані, за зведення на нього наклепу перед сусідами та знайомими, за намагання позбавити даху над головою, стягнути з відповідачки на відшкодування моральної шкоди на користь позивача 250 000 гривень.

Одночасно з подачею позову, позивач просив звільнити його від сплати судового збору за відшкодування моральної шкоди через те, що він отримує пенсію в розмірі 2613 гривень і більша частина йде на придбання ліків, без яких життя позивача неможливе.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», та ч.1, ч. 3 ст. 82 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення по справі, зменшити розмір або звільнити сторону по справі від сплати судового збору.

Згідно пункту 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014 року (із змінами) відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сімї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сімї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року, зазначено (пункти 59 та 60), що враховуючи зазначений вище виклад принципів, встановлених прецедентним правом, Суд ще раз нагадує, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Більше того, Суд вважає, що положення пункту 1 статті 6 (995_004) про виконання зобовязання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у звязку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Приймаючи до уваги зазначене, а також конституційний принцип рівності сторін перед законом і судом, позивач, як сторона у справі, має виконувати встановлений законодавством обовязок сплати судового збору. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що майновий стан позивача перешкоджає сплаті ним судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі суду надано не було. Клопотань про відстрочення, розстрочення або зменшення судового збору від ОСОБА_1 не надходило. За таких обставин, клопотання ОСОБА_1 про звільнення від уплати судового збору за подання позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 82, ст. 210 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору за подання вимог про відшкодування моральної шкоди по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю та відшкодування моральної шкоди.

СУДДЯ: А.О. ТЕМНІКОВА