У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г., Мартинюка В.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер його батько - ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді садибного (індивідуального) житлового будинку на земельній ділянці площею 950 кв. м по АДРЕСА_1.

На час відкриття спадщини він постійно проживав та був зареєстрований за вказаною адресою, вступив в управління та володіння спадковим майном.

Крім нього, спадщину прийняли його матір - ОСОБА_5, та брат - ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер його брат ОСОБА_7, який за життя своїх спадкових прав після смерті батька не оформив, заповіту не залишив.

На момент смерті ОСОБА_7 був зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_2. У порядку спадкування за законом він прийняв 1/3 частину спадкового майна після смерті батька та 1/3 частину після смерті брата, що становить 2/3 частини.

26 березня 2015 року він звернувся до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії

№ 1044/02-31 у зв'язку з відсутністю відомостей про реєстрацію права власності за адресою: АДРЕСА_1 та необхідністю встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті.

Посилаючись на викладені обставини, просив встановити факт постійного проживання його та ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 2/3 частини садибного (індивідуального) житлового будинку на земельній ділянці площею 950 кв. м по АДРЕСА_1, що складається з: житлового будинку літ. «А-1» з житловою прибудовою літ. «А1-1» та ганком літ. «а», загальною площею

52,5 кв. м, житловою площею 27,2 кв. м; літньої кухні літ. «Б», погребу літ. «ПГ», сараю літ. «В», вбиральні літ. «Г», споруд № «1-4,І» після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року та ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ввід 21 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Ухвалено встановити факт проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, однією сім'єю з ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня

2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині обґрунтування відмови в задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу на новий розгляд, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову в частині вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом, апеляційний суд правильно виходив з того, що померлий перебував у шлюбі, від якого є діти і при звернення до суду із заявою про прийняття спадщини після смерті брата позивач не зазначив інших спадкоємців. прав та інтересів яких стосується спір.

Рішення суду першої інстанції в частині вимог про встановлення факту постійного проживання до апеляційного суду не оскаржувалось, а тому не є предметом перегляду у касаційному порядку.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк