Справа№ 752/6496/16-ц
Провадження № 4-с/752/108/16
У Х В А Л А

Іменем України

27.05.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

при секретарі Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києвє Сушко Яни Радіївни від 14 квітня 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 50782098 від 14 квітня 2016 року та визнати дії державного виконавця незаконними.

В обґрунтування скарги посилалася на те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.11.2014 р. задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових кшотів за депозитним договором. 08 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання вказаного рішення, оскільки у Печерському районі м. Києва знаходяться відділення ПАТ КБ "Приватбанк" 14 квітня 2016 року державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві винесено постанову ВП № 50782098 про відмову у відкритті виконавчого провадження Вважає, що при винесенні постанови державним виконавцем порушено ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої у разі, якщо боржник є юридичною особою, виконання проводиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна і право вибору місця виконання належить стягувачу.

В судовому засіданні представник заявника підтримала вимоги скарги та просила суд задовольнити скаргу з вищевказаних підстав.

Державний виконавець в судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином

Вислухавши пояснення представника заявника та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів влади, посадових чи службових осіб і підлягають виконанню на всій території України, а їх невиконання є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.11.2014 р. задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових кшотів за депозитним договором. 16.02.2015 р. на виконання вказаного рішення виданий виконавчий лист, в якому зазначена адреса боржника ПАТ КБ «Приватбанк» м. иїв, вул. Кіквідзе, 1.

08.04.2016 року ОСОБА_1 звернулась до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення Голосіївського районного суду м. Києва, посилаючись на те, що у Печерському районі м. Києва знаходяться відділення ПАТ КБ "Приватбанк".

14 квітня 2016 року державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Сушко Я.Р. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з тим, що місцезнаходженням постійно діючого органу боржника ПАТ КБ "Приват банк" є адреса: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50.

Статтею 383 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Суд не погоджується з такими висновками державного виконавця, оскільки вони є передчасними, не в повній мірі відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Про те, державний виконавець в постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження, зазначив лише про те, що постійно діючий орган боржника не знаходиться в Печерському районі м. Києва. Разом з тим ,з заяви про відкриття виконавчого провадження вбачається, що стягувач звернувся за місцем знаходження майна боржника.

Оскільки в постанові державного виконавця не наведено, будь-яких обґрунтувань з приводу наявності чи відсутності майна боржника в Печерському районі м. Києва, на яке посилався стягував в своїй заяві, висновок державного виконавця про те, що стягував звернувся доПечерського ВДВС в порушення ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» є передчасним та таким, що не відповідає вимогам Закону.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей про вчинення державним виконавцем дій на виконання вказаних вимог закону та здійснення перевірки інформації щодо наявності майна боржника на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця. При цьому, закон зобов'язує на вчинення таких дій державного виконавця та не вимагає від стягувача надання доказів на підтвердження інформації щодо майна боржника.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження від 14 квітня 2016 року не відповідає вимогам закону, та підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 383-389 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києвє Сушко Яни Радіївни від 14 квітня 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження, - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Сушко Яни Радіївни від 14 квітня 2016 року ВП № 50782098 про відмову у відкритті виконавчого провадження за заявою ОСОБА_1 про стягнення з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» боргу в сумі 101 306,74 доларів США.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: