АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 664/3920/15-ц
Справа №22-ц/791/1355/2016 Головуючий в І інстанції: Заславець Н.В.
Доповідач: Борко А.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року травня місяця 26 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області у складі

Головуючого Борка А.Л.

Суддів: Бездрабко В.О.

Кузнєцової О.А.

Секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 09 березня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначаючи, що внаслідок укладеного договору, ОСОБА_2 отримала кредит від ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 2081,30 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач порушила зобов'язання за кредитним договором, а тому станом на 27.11.2015 року має заборгованість - 35415,94 грн. У зв'язку із наведеним, позивач просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 35415,94 грн. та судові витрати у розмірі 1218,00 грн.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 09 березня 2016 року у задоволені позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNH4KP34540077 від 05.05.2006 року в сумі 35415,94 гривень відмовлено за пропуском строку давності. Витрати у справі віднесено на позивача.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На думку колегії суддів, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з підстав передбачених законом прийшов до зазначеного вище висновку з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно до кредитного договору № DNH4KP34540077 від 05.05.2006 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2081,30 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 05.05.2008 р. ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту складає між нею та банком договір, про що свідчить її підпис. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюються в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками комісією. Згідно до п.5.3 умов та правил при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 гривень та 5% від суми позову.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Статтею 257 ЦК України загальну позовну давність встановлено тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або свого обов'язку, що закріплено ч.1 ст. 264 ЦК України. Відповідно до наданих позивачем Умов надання споживчого кредиту строк позовної давності відповідно до п.5.5 встановлено у п'ять років (а.с.10-13).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, банком не зазначено відомостей коли саме затверджено зазначені вище Умови, оскільки в заяві на видачу споживчого кредиту йдеться про посилання на п.4.2 Умов, за яких настає відповідальність за непогашення кредиту та нараховуються штрафні санкції у розмірі 6% щомісячно від залишку непогашеної заборгованості, тоді як згідно до тексту п.4.2. Умов такий штраф нараховується у подвійному розмірі від розміру, зазначеному у тарифах та заяві (а.с.9,12). Судом першої інстанції вірно зазначено, що встановлена невідповідність ставить під сумнів нарахування штрафних санкцій, а також ставить під сумнів і визначений умовами строк давності у п'ять років.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 не визнано позов, тобто, нею не визнано ні борг, ні свій обов'язок щодо виконання договору та письмово заявлено про застосування позовної давності при розгляді спору.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем пред'явлено позов після спливу трирічного строку, зокрема позов подано 08.12.2015 року, тоді як відповідно до загальних положень закону строк давності встановлено у три роки з моменту коли особа дізналася чи мала можливість дізнатися про порушення свого права. Відповідно до умов договору кредитодавець мав право ставити питання про дострокове стягнення заборгованості у випадку прострочення позичальником терміну сплати чергового платежу більше ніж на один місяць. Загальний строк позовної давності закінчився 04.12.2011 року. Ніяких клопотань щодо поновлення пропущеного строку чи заяв, які б свідчили про поважність підстав його пропуску позивачем не надано.

Згідно положень ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони, зробленою до винесення ним рішення. Частиною четвертою вказано статті закріплено, що сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що заява відповідача про застосування позовної давності заслуговує на увагу, доказів щодо спростування такої заяви у судовому засіданні з наданих доказів не встановлено, у зв'язку із чим суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачеві у задоволенні позовних вимог саме з підстав пропуску строку позовної давності.

Таким чином, на думку колегії суддів суд першої інстанції з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, до уваги не приймаються як такі, що не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і такі, що висновки суду не спростовують, а тому підлягають відхиленню.

Таким чином, апеляційна скарга публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задоволенню не підлягає .

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - відхилити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 09 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий А.Л. Борко

Судді: В.О.Бездрабко

О.А. Кузнєцова