Провадження № 2/161/2484/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Олексюка А.В.

при секретарі - Педич Ю.С.

з участю: представника позивача - Велка В.В.

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 01.12.2006 року укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі - 7500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Однак, відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов'язання за договором. Станом на 30.09.2013 року заборгованість за кредитним договором становить - 22165,68 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 7420,27 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 10171,51 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 3042,20 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна ставка) - 1031,70 грн.

На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі - 22165,68 грн. згідно кредитного б/н від 01.12.2006 року.

Крім того, просить суд стягнути з відповідача в його користь понесені судові витрати по справі.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовну заяву, з підстав в ній зазначених. Просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала. Просила суд відмовити в задоволенні позову, застосувавши строки позовної давності.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

01.12.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі - 7500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с. 7-11).

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, відповідно до представленого суду розрахунку заборгованості, ОСОБА_3 повинна здійснювати щомісячне погашення заборгованості виходячи із залишкової суми заборгованості.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК Україниспливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК Українизагальна позовна давність встановлюється у три роки.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК Українипозовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). При цьому, виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені за правилами статті 253 ЦК Україниобчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 01.12.2006 року укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 станом на 30.09.2013 року, порушення прав позивача настало 30.04.2010 року, коли позичальник не вніс черговий платіж.

Таким чином, строк позовної давності слід рахувати з 30.04.2010 року. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3В 24.10.2013 року.

Крім того, позивачем в судовому засіданні не представлено доказів подальшого переривання перебігу позовної давності, тому, на думку суду, ПАТ КБ «Приватбанк» пропустив строки звернення до суду, за захистом свого порушеного права.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3,8,10,14,15,30,60,61,62,88,213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 626, 629, 631, 651, 1046, 1048, 1050, 1054, 1055, 1056 Цивільного Кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на дане рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Олексюк А.В.