Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/8199/15-ц Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 5 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Коломієць О.С., Зарицької Г.В.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, до Державного підприємства "Інформаційний центр", приватного нотаріуса Коростенського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Бакалія" про визнання прилюдних (електронних) торгів, протоколу проведення електронних торгів, свідоцтва про право власності недійсними за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Бакалія" на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від18 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просили визнати недійсними прилюдні (електронні) торги від 29.01.2015 року з реалізації 2/3 частин квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; визнати недійсним протокол проведення електронних торгів №47153 з реалізації зазначеного майна; визнати недійсним свідоцтво про право власності на 2/3 частин вищевказаної квартири зареєстроване за ТОВ «Житомир-Бакалія» 19.03.2015 року приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу ОСОБА_5

В обгрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що 03.03.2014 року ДВС Коростенського МРУЮ відкрито виконавче провадження №42286566 на підставі виконавчого листа №1-415/12 від 27.02.2014 року. За вказаним провадженням на майно ОСОБА_2 було накладено арешт та проведено його оцінку. Про будь-які інші дії державних виконавців Федоренко А.М. повідомлена не була. В лютому 2015 року ОСОБА_2 стало відомо про відчуження належних їй 2/3 частин квартири з прилюдних електронних торгів. Торги проведено з порушенням законодавства, оскільки : про їх проведення ОСОБА_2 не була повідомлена; органом опіки та піклування не була надана згода на відчуження майна, в якому проживає неповнолітній син ОСОБА_3 ОСОБА_4; при оформленні результатів торгів нотаріусом не було перевірено відсутність порушення прав неповнолітніх осіб на користування відчуженим житлом; була відчужена частка нерухомого майна, яка не виділена в натурі.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі. Визнано недійсними електронні торги від 29.01.2015 року з реалізації 2/3 частин квартири АДРЕСА_2 (лот №34672). Визнано недійсним Протокол №47153 проведення електронних торгів від 29.01.2015 року з реалізації 2/3 частин квартири АДРЕСА_3 (лот №34672). Визнано недійсним Свідоцтво №1463 від 19.03.2015 року про придбання 2/3 частин квартири АДРЕСА_3, видане приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомир-Бакалія" (надалі ТзОВ «Житомир-Бакалія») подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. На підтвердження доводів своєї скарги апелянт зазначає, що суд неповно зясував обставини справи, не звернувши увагу на порядок проведення електронних торгів, а також не доведення позивачами порушення їх прав.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Бакалія" (далі ТОВ «Житомир-Бакалія») підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивачів заперечує у її задоволенні і пояснив, що позивачі в цілому погоджуються із рішенням суду, однак не згодні з висновком суду щодо відсутності порушення прав неповнолітньої дитини.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що під час реалізації частки у майні було порушено Тимчасове положення про порядок проведення прилюдних торгів, оскільки боржник не була повідомлення про їх проведення згідно п.3.11 Тимчасового положення, а також була реалізована частка нерухомого майна, яка не є самостійним обєктом власності, що є підставою для визнання торгів та свідоцтва недійсними. Порушення прав неповнолітньої дитини судом не встановлено.

Колегія суддів частково погоджується з такою думкою суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належали 2/3 частини квартири АДРЕСА_2. Іншим співвласником є її син - ОСОБА_6, якому належить 1/3 частина квартири.

В квартирі зареєстрований неповнолітній ОСОБА_4 онук ОСОБА_2 та син ОСОБА_6

03.03.2014 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 1-415/12 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Торгова компанія Лідер-Продукт" коштів в сумі 341229,11 грн. та накладено арешт на майно боржника, яке передано на реалізацію ДП «Інформаційний центр» МЮУ.

В свою чергу, ДП «Інформаційний центр» МЮУ 29.01.2015 року проведені електронні торги з реалізації 2/3 частин квартири АДРЕСА_2, переможцем яких стало ТзОВ «Житомир-Бакалія». Результати проведення торгів оформлені протоколом №47153.

Приватним нотаріусом Коростенського міськрайонного округу ОСОБА_5 видано ТОВ «Житомир-Бакалія» свідоцтво №1463 від 19.03.2015 року про право власності на 2/3 частини вищевказаної квартири.

Висновок суду щодо відсутності порушення прав неповнолітньої дитини продажем частки у майні є правильним.

Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (в редакції Закону №3234-УІ від 19 квітня 2011 року) неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Отже, неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в інтересах якого діє його мати - ОСОБА_3 має право користування часткою житлового приміщення, що належить його батьку ОСОБА_6, яка з торгів не відчужувалася, а тому житлові права дитини не порушенні.

В той же час, колегія суддів не погоджується з іншими висновками суду.

За змістом пункту 3.11 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 68/5 від 27.10.1999 року (далі Тимчасове положення), спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Отже, при розгляді питання про дотримання при проведення торгів положень пункту 3.11 Тимчасового положення суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу.

Проте, сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року по справі № 6-1884цс15.

Із позовної заяви вбачається, що позивачу у повідомленні від 16.09.2014 року доведено про оцінку арештованого майна і боржник її не оскаржувала, що не заперечується представником у судовому засіданні.

Позивачами не наведено доказів, яким чином неповідомлення про проведення торгів порушило їх права і законні інтереси та вплинуло на результат торгів.

При цьому, суд, не звернув уваги на положення Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 656/5 від 16.04.2014 року (далі Тимчасовий порядок), яким окремий порядок реалізації майна з електронних торгів.

Пунктом 4 розділу ІІІ «Підготовка до проведення електронних торгів» Тимчасового порядку передбачено інформаційне повідомлення про електронні торги шляхом розміщення на Веб-сайті не пізніше ніж за один місяць до дати завершення електронних торгів.

Письмове повідомлення боржника є обовязковим у разі продажу майна згідно Закону України «Про іпотеку» (п.5 розділу ІІІ Тимчасового Порядку).

Арештоване майно не є предметом іпотеки (а.с.36).

Інформаційне повідомлення про проведення торгів розміщено на Веб-сайті 29.12.2014 року за один місяць до їх проведення (а.с.24-25) і останні проведено за стартовою ціною продажу.

Наведене свідчить про відсутність підстав для визнання електронних торгів недійсними за умови письмового неповідомлення боржника про їх проведення.

Встановлюючи порушення порядку проведення торгів з підстав продажу частки нерухомого майна суд послався на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-76цс13 від 18.09.2013 року, в якій суд, аналізуючи зміст норм права: ст. ст. 177, 179, 181, 182, 186, 188, 190, 191 ЦК України, які визначають поняття речі як обєкта цивільних прав, нерухомої речі, належність речі до подільної й неподільної залежно від можливості поділу або виділу частки з обєкта нерухомого майна; ст. 66 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV щодо підготовки і проведення прилюдних торгів; пп. 2.1, 2.5, 3.7, 3.10 Типового положення, які визначають поняття лота як одиниці майна, що виставляється для продажу на прилюдних торгах (у справі, яка переглядається, це будівля гуртожитку як одиниця нерухомого майна, загальною площею 6575, 5 кв. м), дійшов висновку про те, що обєктом реалізації з прилюдних торгів могло бути нерухоме майно, яке є обєктом цивільних прав (будівля, споруда, інші приміщення, земельна ділянка, підприємство як цілісний майновий комплекс (або його частина, виділена у встановленому законом порядку в окремий самостійний обєкт власності), а не його частина, яка не набула статусу обєкта нерухомості в передбаченому законом порядку. За таких обставин висновки суду про правомірність здійснення продажу з прилюдних торгів частин внутрішнього обєму цієї будівлі (окремих кімнат, приміщень загального користування: коридорів, душових) без вирішення питання щодо технічної можливості виділу в натурі цих часток з обєкта нерухомого майна й набуття ними статусу обєкта цивільних прав не можна визнати такими, що відповідають вимогам закону.

Зі змісту вказаного рішення Верховного Суду України вбачається, що судом висловлена правова позиція щодо неможливості продажу частини обєкту, яке не набуло статусу обєкта цивільних прав, а саме окремих кімнат у гуртожитку, частка яких не визначена.

Відповідно до ст.190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ст.355 ЦК України).

Згідно із ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Враховуючи зміст наведених норм законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що частка у майні є обєктом цивільних прав, оскільки її власник може розпоряджатися нею, в т.ч. і шляхом відчуження.

В даній справі позивач є власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_2 і її право власності зареєстровано у встановленому законом порядку (а.с.34-35), а тому спірна частина квартири набула статусу обєкта цивільних прав, яка підлягає реалізації.

Зазначений висновок не суперечить висновку Верховного Суду України у справі № 6-76цс13 та узгоджується із іншими нормами законодавства.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Можливість продажу частки у спільній частковій власності з торгів, як окремого обєкта цивільних справ, передбачено в ч.1 ст.362 та ч.2 ст.366 ЦК України.

При зверненні стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності, підлягає зясуванню можливість її виділу в натурі (ч.1 ст.366 ЦК України), однак відсутність такої можливості не перешкоджає її реалізації (ч.2 ст.366 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України у постанові № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам

ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Виділ (частки одного співвласника) також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовану квартиру, яка відповідатиме вимогам будівельних норм та правил. Для квартири це означає: окремий вхід, окрема кухня, окремий санвузол, окрема житлова кімната. Згідно вимог п.2.22. «ДБН В.2.2.-15-2005 Житлові будинки. Основна частина» нижня межа площі однокімнатної квартири (мінімально допустимої для виділу в натурі) повинна становити 30 кв.м. (без урахування площі літніх приміщень).

З пояснень сторін та опису майна (а.с.25, 29, 35) вбачається, що спірна квартира розташована в багатоповерховому будинку вище 1-го поверху і має загальну площу 68,2 кв.м., а тому площа 1/3 частини квартири становить 22,73 кв.м., що не відповідає будівельним нормам для ізольованої квартири. Встановлення вказаних обставин не потребує висновків експертизи.

Враховуючи підстави позову, а також те, що з торгів продано частку у спільній частковій власності, яка зареєстрована у відповідності до вимог закону і є обєктом цивільних прав, продаж якої передбачено нормами Закону України «Про виконавче провадження» та цивільного законодавства України, поділ її в натурі на дві окремі ізольовані квартири з облаштуванням у кожній житлової (житлових) кімнати, кухні, ванної кімнати (душової), вбиральні (або суміщеного санвузла), передпокою, комори чи вбудованої шафи (додаток Б до «ДБН В.2.2.-15-2005 Житлові будинки. Основна частина») з дотриманням мінімальної площі є неможливим, колегія суддів приходить до висновку про законність проведених торгів з реалізації 2/3 частин квартири АДРЕСА_2, які належали боржнику ОСОБА_2

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Згідно ст.88 ЦПК України з позивачів підлягають стягненню судові витрати, понесені ТзОВ «Житомир-Бакалія» за подачу апеляційної скарги в сумі 803,88 грн., в рівних частках.

Керуючись ст. ст.209, 218, 303, 304, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Бакалія" задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 грудня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, до Державного підприємства "Інформаційний центр", приватного нотаріуса Коростенського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Бакалія" про визнання прилюдних (електронних) торгів, протоколу проведення електронних торгів, свідоцтва про право власності недійсними.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомир-Бакалія" судові витрати в сумі 401,94 грн., з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: