Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/121/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Червонописький В. С.
Доповідач Бубличенко В. П.
РІШЕННЯ

Іменем України

10.02.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Бубличенко В.П.

суддів - Кривохижі В.І., Мурашка С.І.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Кіровоградської області та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Державної казначейської служби України, прокуратури Кіровоградської області на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2015 року і

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 535920 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, внаслідок чого він перебував під судом і слідством протягом 44 місяців. Крім того, позивач просив стягнути на його користь втрачений заробіток і витрати, пов'язані з наданням йому правової допомоги. В судовому засіданні при розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_2 уточнив свої позовні вимоги і просив відшкодувати йому за рахунок коштів Державного бюджету 130274,44 грн. недоотриманої внаслідок незаконного звільнення заробітної плати і 46820,80 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2015 року позов задоволено частково. Суд стягнув з Державної казначейської служби України на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 107184 грн. і 46820,80 грн. витрат на правову допомогу і зобов'язав Державне казначейство України списати у безспірному порядку на користь ОСОБА_2 зазначені суми з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. У стягненні заробітної плати суд відмовив.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні недоотриманої заробітної плати і ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення на його користь 130274,44 грн. недоотриманої заробітної плати, а в решті рішення суду залишити без змін.

Державна казначейська служба у своїй апеляційній скарзі ставить питання про скасування рішення суду у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, та недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими, і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, пред'явлених до Державної казначейської служби України.

В апеляційній скарзі прокуратури Кіровоградської області ставиться питання про скасування рішення суду в частині задоволення позову про відшкодування витрат на правову допомогу і зміну рішення в частині відшкодування моральної шкоди через порушення судом норм матеріального і процесуального права з ухваленням нового рішення про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди і відмову у відшкодуванні витрат на правову допомогу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника, адвоката Фільштейна В.Л., пояснення представника прокуратури Коваль М.М. і представника Державної казначейської служби України Бойка М.А., які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду у встановлених статтею 303 ЦПК України межах, а також обгрунтованість доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги позивача немає, апеляційні скарги прокуратури і Державної казначейської служби України підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 08.02.2011 року прокурором Компаніївського району Кіровоградської області порушено кримінальну справу за фактом зловживання службовим становищем працівником правоохоронного органу, що спричинило істотну шкоду інтересам держави у вигляді підриву авторитету діяльності органу державної влади, яким є Компаніївський РВ УМВС України в Кіровоградській області, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 364 КК України (том 2 а.с.82-83).

Постановами слідчого прокуратури Компаніївського району Кіровоградської області: 11.08.2011 року - зазначена кримінальна справа перекваліфікована з ч.3 ст.364 КК України на ч.1 ст.365 КК України (том 2 а.с.84); 12.08.2011 року - порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.365 КК України (том 2 а.с.85-87); 16.08.2011 року та 31.08.2011 року - ОСОБА_2 притягнуто як обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.365 КК України (том 2 а.с.88-90, 93-95), та обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд (том 2 а.с.91-92, 96-97).

Вироком Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 17.05.2012 року ОСОБА_2 було засуджено за ч.1 ст.365 КК України до одного року обмеження волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, пов'язані з владними повноваженнями, на один рік. Згідно ст.75 КК України його було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік (том 2 а.с.118-129).

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 07.08.2012 року зазначений вирок скасовано з поверненням справи прокурору Компаніївського району Кіровоградської області для проведення додаткового розслідування (том 2 а.с.131-137).

Постановою старшого прокурора прокуратури Компаніївського району Кіровогадської області від 16.11.2012 року припинено кримінальне переслідування відносно позивача по вказаній кримінальній справі у зв'язку з відсутністю у його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.365 КК України (том 2 а.с.138-139).

17.01.2013 року відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування за ч.1 ст.365 КК України (том 2 а.с.141-142); постановою слідчого прокуратури Компаніївського району Кіровоградської області розпочато досудове розслідування (том 2 а.с.140).

Постановою слідчого від 24.04.2013 року ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.364 КК України (том 2 а.с.150-158).

Ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 26.04.2013 року відносно позивача було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання (том 2 а.с. 159-160).

31.01.2014 року вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.364 КК України і призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, на строк 3 роки без конфіскації майна. Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовиим строком тривалістю 3 роки (том 2 а.с.171-193).

09.12.2014 року ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області вказаний вирок скасовано, а провадження відносно ОСОБА_2 закрито за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.364 КК України (том 1 а.с.10-24).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.07.2015 року зазначену ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області залишено без змін (том 1 а.с.85-90).

Згідно зі ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч.1,2,7 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом першим ч.1 ст.1 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції Закону N 4652-VI від 13.04.2012 року) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.2 Закону№ 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Суд дійшов правильного висновку, що позивач має право на відшкодування шкоди, завданої йому внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного притягнення як обвинуваченого (п.1 ч.1 ст.1 Закону № 266/94-ВР в редакції, чинній на час притягнення позивача як обвинуваченого 16.08.2011 року та 31.08.2011 року). Разом з тим, суд неправильно визначив час перебування позивача під слідством і судом.

У п.1.2. Рішення у справі № 1-15/99 за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень частини третьої статті 80 Конституції України (справа про депутатську недоторканність) від 27.10.1999 року № 9-рп/99 Конституційний Суд України вказав, що притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред'явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Враховуючи наведене, висновок суду про те, що позивач перебував під слідством і судом протягом 44 місяців є помилковим. Так, з часу пред'явлення обвинувачення 16.08.2011 року до припинення кримінального переслідування 16.11.2012 року позивач перебував під слідством і судом 15 місяців, а з часу повідомлення про підозру 24.04.2013 року до закриття провадження у кримінальній справі 09.12.2014 року - 19,5 місяців. Всього позивач перебував під слідством і судом 34,5 місяців.

Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ч.3 ст.13 Закону № 266/94-ВР).

Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Таким чином, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції врахував, що у зв'язку з тривалим розглядом спочатку кримінальної справи, а потім кримінального провадження проти позивача, а саме 44 місяці, застосуванням відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, позивачу було завдано моральну шкоду, яка знайшла свій прояв у тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, зусиллях, необхідних для відновлення попереднього стану. При цьому суд виходив з того, що розмір мінімальної заробітної плати складає 1218 грн.

Законом України № 704-УП від 17.09.2015 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» змінено розмір мінімальної заробітної плати, яка з 01.09.2015 року становить 1378 грн.

Таким чином, при обчисленні розміру відшкодування моральної шкоди суд помилково виходив з того, що час перебування позивача під слідством і судом складає 44 місяці, а розмір мінімальної заробітної плати становить 1218 грн.

Фактично позивач перебував під слідством і судом 34,5 місяців, тому розмір відшкодування завданої йому моральної шкоди не може бути менше, ніж 47541 грн. (1378 грн. х 34,5 = 47541 грн.).

Позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. Але, враховуючи фактичні обставини справи, тривалість перебування позивача під слідством і судом, вимоги розумності і справедливості, передбачені ч.3 ст.23 ЦК України, колегія суддів вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в розмірі 50000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що наказом УМВС України в Кіровоградській області № 70 о/с від 16.02.2011 року позивач звільнений у запас Збройних сил з 15.02.2011 року за п.64 «є» у зв'язку з порушенням трудової дисципліни (том 1 а.с.124).

Рішення про відсторонення позивача від служби у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності не приймалося, тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що підстав для стягнення на його користь заробітної плати в порядку, передбаченому п.1 ч.1 ст.1 та п.1 ч.1 ст.3 Закону № 266/94-ВР, немає.

Між тим, вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу ґрунтуються на законі (п.4 ч.1 ст.3 Закону України № 266/94-ВР) і підлягають задоволенню. Позивачем та його представником, адвокатом Фільштейном В.Л., надано докази укладення договорів про надання правової допомоги і оригінали квитанцій про сплату коштів, копії яких додано до матеріалів справи (том 1 а.с.78,112,129-142), а також розрахунок часу, витраченого адвокатом на участь у судових засіданнях та складання процесуальних документів. Представники відповідачів погодилися з правильністю наданих адвокатом Фільштейном В.Л. розрахунків.

Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 (у редакції постанови КМ України від 30.01.2013 року № 45), визначено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Колегія суддів вважає, що зазначений у резолютивній частині рішення суду порядок відшкодування завданої позивачеві шкоди за рахунок коштів Державного бюджету не в повній мірі відповідає встановленому постановою Кабінету Міністрів України порядку.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанціїпідлягає зміні на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди і витрат на правову допомогу, а апеляційні скарги прокуратури Кіровоградської області та Державної казначейської служби України - частковому задоволенню. В решті рішення суду відповідає обставинам справи та вимогам закону, що відповідно до положень ч.1 ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги позивача.

Відповідно до ч.ч.3,5 ст.88 ЦПК України з прокуратури Кіровоградської області підлягає стягненню в дохід держави 267,96 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та прокуратури Кіровоградської області задовольнити частково.

Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2015 року змінити в частині відшкодування моральної шкоди і витрат на правову допомогу.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 50000 (п'ятдесят тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди та 46 820 (сорок шість тисяч вісімсот двадцять ) грн. 80 коп. витрат на правову допомогу.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з прокуратури Кіровоградської області в дохід держави 267 (двісті шістдесят сім) грн. 96 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді