АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1487/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Спірідонової Т.В.,

суддів Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар Кошельник В.М., Лапко Ю.В.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 жовтня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановила:

У грудні 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом та вказав, що 03.07.2008 року між банком і ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до якого, відповідачу надано кредит у сумі 12180,92 доларів США строком до 02.07.2013 року. Відповідач ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання за договором належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 28.11.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 44022,89 доларів США. Просить стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 44022,89 доларів США.

В судовому засіданні представник позивача уточнила позовні вимоги та зазначила, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 25.05.2009р. стягнуто заборгованість по кредитному договору станом на 30.12.2008р., яке не виконане і заборгованість з відповідача не стягнута. Зазначеним рішенням суду було вирішено питання про стягнення частини заборгованості, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за період з 01.01.2009 року по 28.11.2014 року, яка становить 5214,12 доларів США, заборгованість з комісії 1260,50 доларів США, заборгованість по пені 399009,48грн., штраф (фіксована частина) 250грн., штраф (процентна складова) 31370,08грн. Просить стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 6474,62 доларів США, що еквівалентно 96925,06грн., та 430629,56грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 5 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення норм матеріального та ____________________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції ОСОБА_4

Доповідач Спірідонова Т.В. Категорія : 27

процесуального права. Апелянт зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що позовна давність відповідно до ст.264 ЦК України перервалася та її перебіг розпочався заново, оскільки 08.04.2014 року за згодою відповідача відбулося списання 100 доларів США з іншого рахунку ОСОБА_3 та у 2014 році банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Представник апелянта ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2, заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідач ОСОБА_3 повідомлена належним чином про час і місце слухання справи, у судове засідання не зявилась.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду. Крім того, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором банком отримано від ОСОБА_3 заставний автомобіль.

Разом із тим, зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Встановлено, що 03 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 укладено кредитно-заставний договір №HMIBAE0000597, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у сумі 12180,92 доларів США зі сплатою 17,04% річних строком до 02 липня 2013 року і винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4.08% річних від суми зарезервованих ресурсів. Період сплати платежів з 3 до 7 число кожного місяця.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2009 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 89993грн.25коп. (а.с.33).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а

також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вже звертався у 2009 році до суду з позовом до ОСОБА_3, чим перервав перебіг позовної давності.

Крім того, в п. 14.11 кредитно-заставного договору сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю в 5 років.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Сплата відсотків та комісії за користування кредитними коштами передбачена умовами кредитного договору (пункти 17.1.6, 17.1.8).

Пунктом 15.1 кредитно-заставного договору №HMIBAE0000597 від 03.07.2008 року передбачено, що даний договір у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту, згідно п.17.1.8 договору, що сплачується в момент надання кредиту - набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, в інших частинах з моменту надання позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум і діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобовязань за договором.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2009 року про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_3 не виконане, заборгованість за кредитним договором не погашена, що підтверджується постановою

державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.09.2014 року у звязку з відсутністю майна, на яке може бути звернуто стягнення (а.с.175).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь банку підлягають стягненню заборгованість за процентами, заборгованість по комісії, пеня.

Не заслуговують на увагу посилання представника відповідача на відсутність заборгованості по кредитному договору, оскільки банку був переданий предмет застави автомобіль Mersedes- Benz Vito, державний номер НОМЕР_1.

Порядок звернення стягнення на предмет застави передбачений розділом 13 кредитно-заставного договору від 03.07.2008 року. Предмет застави було реалізовано без застосування процедур, передбачених розділом 13 кредитно-заставного договору, на підставі довіреності від 12.11.2009 року, виданою ОСОБА_3 та посвідченої приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу ОСОБА_5

Вказані обставини підтверджуються листами ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 30.09.2015 року та від 22.07.2016 року, довіреністю від 12.11.2009 року, висновком про оцінку транспортного засобу від 05.05.2011 року, меморіальними ордерами від 05.05.2011 року та інформацією з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ від 19.10.2016р.

Згідно із ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України).

Виходячи з того, що виконання договірних зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, колегія суддів вважає за можливе визначити заборгованість за процентами в іноземній валюті. Разом з тим, положення ч. 2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитним договором та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення комісії та неустойки.

При цьому судом враховується, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на час укладення кредитного договору мав дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, а тому заборгованість по відсоткам підлягає стягненню у доларах США (а.с.176-179).

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобовязань по кредитному договору №HMIBAE0000597 від 03.07.2008 року заборгованість по процентам становить 5214,12 доларів США, по комісії - 18869,68 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

Визначаючи розмір пені колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до 14.2, 14.3 кредитно-заставного договору №HMIBAE0000597 від 03.07.2008 року у випадку порушення позичальником зобовязань, передбачених статтями 6.2.2 та 6.2.3 щодо сплати винагороди та процентів, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. У випадку порушення позичальником зобовязань щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого статтею 6.2.4 договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки.

Пунктом 14.9 кредитно-заставного договору №HMIBAE0000597 від 03.07.2008 року передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого зобовязання за договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку штраф у розмірі 250грн. плюс 5% від суми невиконаного зобовязання.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору, а саме пунктами 14.2, 14.3 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктом 14.9 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником будь-якого зобовязання за договором

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №2003цс15 від 21.10.2015р.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача пені.

Відповідно до наданого розрахунку розмір пені за період з 01.01.2009 року по 28.11.2014 року становить 399009,48грн.

Згідно із ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Вказана правова позиція передбачена у постанові Верховного Суду України №6-100цс14 від 03.09.2014 року.

Колегія суддів враховує, що розмір пені у сумі 399009,48грн. значно перевищує суму заборгованості по відсоткам, а тому вважає за можливе зменшити розмір пені та визначити у сумі 60000 грн.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10 розяснено, що у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Позивач просив стягнути з відповідача кошти на суму, еквівалентну на день подачі позову 658990грн.54коп. Позовні вимоги задоволено частково та на користь позивача з відповідача підлягало б задоволенню, якби зазначений розмір неустойки судом не було зменшено, кошти у сумі, еквівалентній 496024грн.54коп., що становить 75,27% від заявлених вимог. Позивачем документально підтверджено сплату судового збору на

загальну суму 7673грн.40коп. (3654+4019,40). Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 5775грн.77коп.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 5 жовтня 2015 року скасувати і ухвалити нове.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 5214,12 доларів США заборгованості по процентах, 18869,68 грн. заборгованості по комісії, 60000 грн. заборгованості по пені, а всього 5214,12 доларів США та 78869,68 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір у сумі 5775,77 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча /підпис/ ОСОБА_6

Судді: /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Т.В. Спірідонова