Провадження 2/127/209/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року

Вінницький міський суд Вінницької області вскладі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

при секретарі Коберник О.Л.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності,

в с т а н о в и в:

позов мотивований тим, що 15.09.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №0101/0908/88-225 на суму 40000 доларів США, з відсотковою ставкою 12,5 % річних, на строк з 15.09.2008 року до 15.09.2018 року. Банк виконав свої зобовязання в повному обсязі, надавши відповідачеві кредитні кошти.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передало (відступило) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №1306, 1307 від 25.05.2012 року приватним нотаріусом ОСОБА_4Г.). Таким чином, АТ «Дельта Банк» набуло статусу нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України.

В забезпечення виконання умов кредитного договору від 15.09.2008 року між банком та відповідачем був укладений договір іпотеки, предметом якого є двокімнатна квартира загальною площею 64,8 кв.м., житловою 33,2 кв.м., що в АДРЕСА_1.

Представником позивача наданий розрахунок про те, що станом на 28.07.2015 року відповідач має перед банком заборгованість в сумі 339 724,44 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 320 302,58 грн., сума заборгованості за відсотками 19 421,86 грн.

В рахунок виконання ОСОБА_3 основного зобовязання в сумі 339 724,44 грн. за кредитним договором №0101/0908/88-225 від 15.09.2008 року банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру загальною площею - 64,8 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м., що в АДРЕСА_1, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі тавизнав, що відповідач погасив прострочену заборгованість станом на 10.02.2016 року і увійшов в графік погашення кредиту, проте оскільки відповідач тривалий час порушував своє зобов`язанняі з 01.06.2014 року не погашав борг по тілу кредиту, а з лютого 2015 року по процентах, відповідно до вимог п. 12 іпотечного договору, ст. 37 Закону України «Про іпотеку» просив звернути стягнення на предмет іпотеки, вартістю 328 265 грн. шляхом визнання за позивачем права власності.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав, пояснив, що відповідач допустив заборгованість за кредитним договором, однак, 18 січня 2016 року ОСОБА_3 сплатив кошти в сумі 121 150 грн. та увійшов у графік погашення кредиту. При ухваленні рішення просив врахувати, що кредит видавався у валюті на споживчі потреби, значна частина коштів була повернута, на даний час відсутня заборгованість по сплаті кредиту та відсотках, банк не зазнав збитків, а тому вважає, що відсутні підстави для дострокового повернення кредиту і звернення стягнення на квартиру. ОСОБА_3 і в подальшому буде дотримуватись графіку погашення.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №0101/0908/88-225 на суму 40 000 доларів США, з відсотковою ставкою 12,5 % річних, на строк з 15.09.2008 року до 15.09.2018 року. Згідно п.1.4 договору кредитні кошти призначені на споживчі цілі. Банк виконав свої зобовязання в повному обсязі, надавши відповідачеві кредитні кошти.

13.07.2009 року був укладений договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 15.09.2008 року (а.с. 14).

Позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № 2203.1.0.097470.01 щомісяця, через касу банку згідно додатку №1, що є невідємною частиною даного договору, крім випадків, передбачених п.3.8, 3.9 та 5.1.4 даного договору (п.3.1). Проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення. Кількість днів у році приймається 360 (п.3.2). Порядок сплати процентів визначений п.3.3 договору. Сторони за взаємною згодою домовились без укладання будь-якої додаткової угоди до цього договору встановити наступний порядок змін умов цього договору з відповідною зміною зобовязань позичальника щодо строку виконання позичальником зобовязань за цим договором та відповідних прав банку вимагати від позичальника виконання зобовязань за цим договором при порушенні позичальником строків платежів, встановлених п.3.3 та /або при невиконанні зобовязань позичальника, передбачених п.п.5.1.7, 5.1.11 цього договору та/або у випадках незгоди позичальника укласти додаткову угоду до цього договору при настанні обставин, передбачених п.9.2 цього договору.

Сторони також домовились про те, що банк, крім іншого, має право звернути стягнення на предмет іпотеки, відповідно до чинного законодавства України та умов іпотечного договору у випадку порушення позичальником своїх зобовязань за цим договором (п.6.1.3); при настанні подій, зазначених у п.3.8, 3.9, 6.1.2 даного договору вимагати погашення заборгованості у повному обсязі (суми кредиту, нарахованих процентів, комісій, штрафних санкцій) (п.6.1.4). У випадку невиконання позичальником умов п.3.8. та/або 3.9, та/або 6.1.2 банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, чи скористатися іншими видами забезпечення виконання зобовязань за цим договором та/або предявити позов у відношенні позичальника.

В забезпечення виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору 15.09.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, предметом якого є двокімнатна квартира загальною площею 64,8 кв.м., житловою 33,2 кв.м., що в АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 11 договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання повністю або частково, у тому числі якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та /або випливають з Основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов`язанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу, так і прострочення за ним).

Способи звернення стягнення визначені п. 12 договору іпотеки: п. 12.1 за рішенням суду; п. 12.2 у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; п. 12.3 згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в п. 12.3.1 та п. 12.3.2 цього пункту договору.

Відповідно до п. 12.3.1 договору задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до зазначеної статті у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п.12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотеко держателя за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта субєкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом субєкта оціночної діяльності (п.12.3.1).

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передало (відступило) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №1306, 1307 від 25.05.2012 року приватним нотаріусом ОСОБА_4Г.). Таким чином, АТ «Дельта Банк» набуло статусу нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України.

Право ПАТ «Дельта Банк» як іпотекодержателя нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 136).

Таким чином судом встановлено, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, які регулюються нормами глав ст. 47-49 ЦК України і спеціальними нормами глави 71 ЦК України, а також Законом України «Про іпотеку».

Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотеко держатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухомемайно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Право позивача вимагати застосування судом способу захисту у виді визнання за ним як за іпотекодержателем права власності на нерухоме майно визначене ст. 16 ЦК України, п. 39 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Відповідно до розрахунку боргу, наданого позивачем, станом на 28.07.2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором №0101/0908/88-225 від 15.09.2008 року становить 339 724,44 грн., в тому числі: тіло кредиту 14 518,11 доларів США, що еквівалентно 320 302,58 грн.; відсотки 880,32 доларів США, що еквівалентно 19 421,86 грн., з них прострочена заборгованість станом на 28.07.2015 року по тілу кредиту 1 851,17 доларів США, що еквівалентно 40 841,03 грн., по відсоткам 746,08 доларів США, що еквівалентно 16 460,22 грн. (а.с. 17).

З розрахунку станом на 01.08.2015 року також було встановлено, що заборгованість по сплаті відсотків виникла з 01.03.2015 року, а періодична заборгованість по сплаті тіла кредиту виникла з 01.06.2014 року (а.с. 87). Станом на 01.08.2015 року прострочений борг по тілу кредиту 1851,17 доларів США, по відсотках 900,21 доларів США. Загальна заборгованість складає 333 217,27 грн., з них по тілу кредиту - 14 518,11 доларів США, що еквівалентно 313 762,13 грн., по відсотках 900,21 доларів США, що еквівалентно 19 455,14 грн.

Разом з тим, 18.01.2016 року відповідач ОСОБА_3 сплатив через Вінницьке відділення ПАТ «ДельтаБанк» (м. Вінниця, вул. Пирогова, 23) 121 150 грн. для погашення кредитної заборгованості згідно договору №0101/0908/88-225 від 15.09.2008 року, про що в судовому засіданні представник надав квитанцію №768626 (а.с. 143).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 визнав, що ОСОБА_3 погасив прострочену заборгованість і в подальшому зобовязаний дотримуватись графіку погашення кредиту та сплати відсотків, проте наполягав на задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення в разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором, також визначене п. 10 договору іпотеки.

Разом з тим, відповідно до положення ч. 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд має право відмовити в задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю й не змінює обсягу його прав. Верховний Суд України роз'яснив, що положення даної норми є оціночним, у зв'язку із чим підлягає детальному мотивуванню в рішенні суду. У такому разі суд повинен дійти висновку про те, чи підпадає спірна ситуація, яка ним розглядається, під зміст цього оціночного поняття та чи не суперечить його застосування загальному змісту й призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини. При цьому повинна бути врахована й співмірність заборгованості з вартістю іпотечного майна (лист Верховного Суду України від 01.02.2015 року «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, що регулює іпотеку нерухомого майна»).

Аналогічні розяснення містяться у п. 41 постанови Пленуму Вищогоспеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин».

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 допустив заборгованість по кредиту і станом на 01.08.2015 року прострочений борг по тілу 1851,17 доларів США, по відсотках 900,21 доларів США.

В порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивач не надав уточнений розрахунок боргу з урахуванням сплаченої відповідачем 18.01.2016 року суми 121 150 грн., а також не визначив, яка сума зарахована на погашення кредиту і яка на погашення відсотків. В звязку з цим позивач не довів загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають погашенню за рахунок вартості предмета іпотеки.

Позивачем наданий звіт про оцінку квартири АДРЕСА_2, виготовлений ТОВ «Експертна компанія «Професіонал», відповідно до якого станом на 20.11.2015 року вартість двокімнатної квартири, загальною площею 64,8 кв.м., становить 328 265 грн. (а.с. 99-130).

Разом з тим, за відсутності належного розрахунку боргу суд позбавлений можливості визначити співмірність суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, а відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Також суд враховує пояснення представника позивача про те, що сума простроченої заборгованості станом на день розгляду справи по суті фактично сплачена відповідачем, суд враховує незначний період, за який була допущена прострочка, суму наданого кредиту 40 000 доларів США і загальну суму, яку сплатив ОСОБА_3 на погашення кредиту (17 666 доларів США станом на 01.08.2015 року без врахування останньої оплати). Суд враховує, що кредит був наданий у валюті і отриманий відповідачем на споживчі цілі, а прострочення фактично не завдало збитків для іпотекодержателя і не змінило обсягу його прав.

З урахуванням характеру правовідносин, які виникли між сторонами, та виходячи з загальних засад цивільного законодавства, а також за наявності в цивільних правовідносинах такої "слабкої сторони", як фізична особа - споживач, а також враховуючи те, що позивачем не доведені позовні вимоги, суд відмовляє в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за рахунок держави.

Керуючись ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 629, 1054ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову відмовити.

Судові витрати залишити за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: