УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про розірвання договору найму та виселення за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 2 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати договір найму квартири АДРЕСА_1, укладений між ним та ОСОБА_5, виселити ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 із вказаного приміщення без надання іншого житла.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є власником спірної квартири на підставі договору дарування від 23 серпня 2007 року.

23 лютого 2009 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір про найм зазначеного житла.

Згідно із умовами договору наймачповинна звільнити приміщення за першою вимогою наймодавця.

15 червня 2015 року він надіслав їй лист про звільнення квартири для власного проживання.

Враховуючи те, що відповідачі добровільно не виселяються з його квартири, ОСОБА_4 просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 5 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 2 лютого 2016 року заочне рішення Малинського районного суду Житомирської області від 5 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4

Розірвано договір найму квартири АДРЕСА_1, укладений 13 лютого 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Виселено із зазначеної квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без надання іншого жилого приміщення.

В решті позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить частково скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий судовий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, правильно застосувавши положення ст. ст. 150, 168 ЖК Української РСР, ст. 405, 810, 825, 826 ЦК України, оцінивши докази відповідно до ст. 212 ЦПК України, з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із доведеності реальної потреби позивача у використанні належного йому житла для особистого проживання.

Колегія суддів погоджується із таким висновком.

Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд апеляційної інстанції із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про розірвання договору найму та виселення зі спірної квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без надання іншого жилого приміщення.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, порядку збирання та надання суду.

Проте згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а тому доводи касаційної скарги у цій частині також не можуть бути визнані як підстава для призначення справи до судового розгляду.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 2 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.І. Журавель
Судді:В.А. Черненко
С.П. Штелик