АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 664/1056/16-ц Головуючий у І інстанції Заславець Н.В.
Номер провадження 22-ц/791/2114/16 Доповідач Семиженко Г.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Бугрика В.В.,

ОСОБА_1,

секретар Мирненко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 08 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

у квітні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що на підставі кредитного договору між сторонами від 29 жовтня 2012 року відповідачка отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 500 гривень під 30 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, свої зобовязання за кредитним договором відповідачка не виконала, у позові поставлено питання про стягнення з відповідачки на користь позивача кредитної заборгованості станом на 29 лютого 2016 року у розмірі 11483,57 гривні, яка складається з 360,53 гривні заборгованості за кредитом, 6950,01 гривні заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, 3150 гривень заборгованості по сплаті пені, 500 гривень штрафу в фіксованій частині та 523,03 гривні штрафу в процентній складовій.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 08 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у звязку з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду поставлено питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову з підстав, що у ньому зазначені, вважаючи, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про пропуск строку позовної давності, оскільки за Умовами та правилами надання банківських послуг кредит виданий на строк дії кредитної картки, яку відповідачка отримала 29 жовтня 2012 року, з моменту укладання кредитного договору жодна із сторін не заявила намір його припинити, відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлено тривалістю у 50 років, у будь-якому випадку проценти за користування кредитом підлягають стягненню в межах строку позовної давності.

У судовому засіданні при апеляційному розгляді справи представник позивача вимоги скарги підтримала, відповідачка до суду не зявилася повторно, відповідно до її заяви до суду першої інстанції позов вона не визнає у звязку з пропуском банком строку позовної давності, щодо встановлення такого строку в 50 років її ніхто не повідомляв та з відповідними умовами не ознайомлював, просила розглянути справу у її відсутність.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 29 жовтня 2012 року ОСОБА_2 було подано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, на підставі якої вона отримала кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, обовязковий щомісячний платіж в погашення кредиту становить 7 %, але не менше 50 гривень та не більше залишку заборгованості, за порушення умов договору встановлена відповідальність у вигляді пені та штрафу, з виписки по рахунку, наданої до суду апеляційної інстанції, вбачається, що останній раз відповідачка користувалася кредитними коштами 06 листопада 2012 року, останній раз в погашення суми кредиту внесла 50 гривень 27 грудня 2012 року, залишок заборгованості за тілом кредиту при цьому склав 360,53 гривні, отже з врахуванням обовязку щомісячного погашення боргу в розмірі 50 гривень вся сума кредиту мала бути погашена не пізніше серпня 2013 року, позивач звернувся з позовом до суду у травні 2016 року.

Між сторонами у справі виникли правовідносини, врегульовані анкетою-заявою про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку, вказаними Умовами та тарифами банку, ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за якими позивач надав відповідачці грошові кошти (кредит), а вона зобов'язалася повернути кредит та сплатити проценти, проте не виконала такого обовязку, з подачею заяви про застосування строку позовної давності нею фактично визнано вимоги позову обґрунтованими, але такими, що задоволенню не підлягають у звязку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. ст. 549, 611 цього Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, якою є грошова сума (штраф, пеня) або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, сплата пені та штрафу передбачена Умовами, тарифами банку.

За положеннями ст. ст. 256-258, 261, 266-267 ЦК України загальна позовна давність строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, становить три роки, до вимог про стягнення неустойки такий строк становить один рік, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку строк позовної давності відносно вимог Банку щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, витрат Банку становить 50 років, проте форма такої угоди не відповідає встановленій вище наведеними нормами матеріального права формі угоди про збільшення строку позовної давності, оскільки вона відповідачкою не підписана, не містить посилання на збільшення строку позовної давності і анкета-заява про надання кредиту, отже у даних правовідносинах належить застосовувати загальний строк позовної давності, визначений приведеними нормами ЦК України.

Статтею 253 цього Кодексу встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, у даному випадку позивачка мала обовязок сплачувати в погашення кредиту періодичні платежі, отже строк позовної давності належить обраховувати щодо кожного з платежів.

Суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про пропуск позивачем строку позовної давності по всім періодичним платежем, оскільки ним пропущено строк давності лише щодо чотирьох місячних платежів на загальну суму 200 гривень, щодо решти заборгованості з травня по серпень 2013 року в сумі 160,53 гривні такий строк пропущено не було, тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

За положеннями ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі відповідачкою повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягають стягненню з неї у межах строку позовної давності відповідно за три роки та один рік до дня звернення позивача з позовом до суду, також підлягає стягненню і передбачений угодою між сторонами штраф.

З наданого до суду апеляційної інстанції представником позивача розрахунку заборгованості в межах строку давності своє підтвердження знайшли сума заборгованості за тілом кредиту 160,53 гривні, 324,5 гривні заборгованості по сплаті відсотків, 924,03 гривні штрафу, 1200 гривень пені, всього 2609,06 гривні.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог, позов підлягає частковому задоволенню у вказаних вище межах, у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати мають відшкодовуватися пропорційно задоволеній частині вимог в сумі 657 гривень.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення у справі скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 08 серпня 2016 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором між сторонами від 29 жовтня 2012 року в межах загального строку позовної давності в три роки 2609,06 гривні, які складають 160,53 гривні заборгованість за тілом кредиту, 324,5 гривні заборгованість по сплаті відсотків, 924,03 гривні штраф, 1200 гривень пеня.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 657 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, на нього протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_3

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_4

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_1