Номер провадження: 22-ц/785/834/16
Головуючий у першій інстанції Рева С.В.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючої судді - Процик М.В.,

суддів - Сєвєрової Є.С., Дрішлюка А.І.,

при секретарі - Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участю третьої особи Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача, визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним та зобов'язання вчинити певні дії та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ( правонаступника ПАТ «УкрСиббанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 січня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

15.02.2008 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про захист прав споживача, дострокове розірвання договору про надання споживчого кредиту, іпотечного договору, договору страхування через невиконання договірних зобов'язань із зловживанням правом кредитора та іпотекодержателя (т.1а.с.2-8). Позивач первісно у позовній заяві посилалась на те, що всупереч умовам договору кредитування кредитні кошти вона не отримала, і тому змушена була зняти зі свого поточного рахунку НОМЕР_2 грошові кошти у сумі 1644903,60 грн. за заявою про видачу готівки № 30, що умови договору кредитування були порушені, оскільки вона не отримала кредит в іноземній валюті, і нікого не уповноважувала на продаж швейцарських франків.

14.03.2008 року ПАТ «УкрСиббанк» (АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 22 грудня 2006 року у розмірі 383375 швейцарський франків 20 сантимів, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 1896917 гривень 88 копійок, з яких: заборгованість за основним та простроченим кредитом - 1868057 гривень 23 копійки; заборгованість по строковим та простроченим відсоткам за користування кредитом - 26565 гривень 20 копійок; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2295 гривень 45 коп. та про відшкодування судових витрат (т.1а.с.122-124). Банк посилався на порушення позичальником своїх зобов'язань з кредитним договором.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2009 року у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено, зустрічний позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено (т.2 а.с.121-127).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2009 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.08. 2009 року залишено без змін.(т.3 а.с.56-59)

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2009 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2009 року скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами та справу призначено до нового розгляду (т.3 а.с.87).

Під час розгляду справи 22.03.2012 року ОСОБА_2 звернулася з заявою в порядку ст.ст. 27, 126 ЦПК України та просила роз'єднати у самостійні провадження заявлені позовні вимоги про дострокове розірвання іпотечного договору та позовні вимоги про захист прав споживача і дострокове розірвання кредитного договору, договору страхування. (т.4 а.с.187).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2012 року заява ОСОБА_2 - задоволена, виділено в окреме провадження позовні вимоги про дострокове розірвання іпотечного договору, і матеріали в цій частині направлено для подальшого розгляду до Овідіопольського районного суду Одеської області. (т.4 а. с. 196).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.09.2012 року задоволена заява ПАТ «УкрСиббанк» і в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог до участі у справі залучено ПАТ «Дельта Банк» (т.4 а.с.210).

Ухвалою цього ж суду від 18.12.2013р. у задоволенні клопотання про заміну ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.(т.5 а.с.133)

24.07.2012 року ОСОБА_2 повністю змінила свої позовні вимоги, звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила суд визнати недійним договір про надання споживчого кредиту № 0, укладений 22 грудня 2006 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк» (нині ПАТ «УкрСиббанк»); зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» зарахувати на відкриті в цьому Банку (Одеському відділенні № 309) на її ім'я поточні рахунки НОМЕР_2 та НОМЕР_3 безпідставно списані та не зараховані грошові кошти в наступних розмірах: на поточний рахунок НОМЕР_2 - 67600 гривень 97 копійок, списані з цього рахунку; на поточний рахунок НОМЕР_3 - 51721 долар США, з яких 2300 доларів США (квитанція № 19 від 18 червня 2007 року) не зараховані та 49421 долар США списаний з рахунку, і 44452 гривні 97 копійок, з яких 42600 гривень 97 копійок (квитанція № 8 від 27 грудня 2006 року) не зараховані на рахунок та 1852 гривні списані з рахунку; зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» нарахувати за користування грошовими коштами в сумі 67600 гривень 97 копійок (поточний рахунок НОМЕР_2), 51721 долар США і 44452 гривні 97 копійок (поточний рахунок НОМЕР_3) проценти у розмірі, що звичайно сплачується цим Банком за вкладом на вимогу за період з 27 грудня 2006 року по день ухвалення судом рішення у справі. (т. 4 а.с.215-217).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.01.2014 року позов ОСОБА_2- задоволено.

Визнано недійним договір про надання споживчого кредиту № 0, укладеного 22 грудня 2006 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» (нині ПАТ «УкрСиббанк»).

Зобов'язано ПАТ «УкрСиббанк» зарахувати на поточний рахунок НОМЕР_2, відкритого на ім'я ОСОБА_2 в Одеському відділенні № 309 ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору поточного рахунку № 255 від 21 грудня 2006 року, безпідставно списані з цього рахунку грошові кошти у розмірі 67600 гривень 97 коп.

Зобов'язано ПАТ «УкрСиббанк» зарахувати на поточний рахунок НОМЕР_3, відкритого на ім'я ОСОБА_2, в Одеському відділенні № 309 ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору поточного рахунку № 256 від 21 грудня 2006 року, грошові кошти у розмірі 51721 долар США та 44452 гривні 97 коп., з яких Банком частина грошових коштів неправомірно не зарахована і решта безпідставно списана, а саме 2300 доларів США (квитанція № 19 від 18 червня 2007 року) та 42600 грн. 97 коп. (квитанція № 8 від 27 грудня 2006 року) отримані банком і неправомірно не зараховані на цей поточний рахунок, а також 49421 долар США та 1852 грн. безпідставно списані з даного рахунку.

Зобов'язано ПАТ «УкрСиббанк» нарахувати за користування грошовими коштами у розмірі 67600 грн. 97 коп., які неправомірно списані з поточного рахунку НОМЕР_2, відкритого на ім'я ОСОБА_2, в Одеському відділенні № 309 ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору поточного рахунку № 255 від 21 грудня 2006 року, проценти на умовах встановлених цим договором за період з 27 грудня 2006 року по день ухвалення цього рішення.

Зобов'язано ПАТ «УкрСиббанк» нарахувати за користування грошовими коштами в сумі 51721 долар США та 44452 грн. 97 коп., частина з яких неправомірно не зарахована, а решта безпідставно списана з поточного рахунку НОМЕР_2, відкритого на ім'я ОСОБА_2, в Одеському відділенні № 309 ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору поточного рахунку № 256 від 21 грудня 2006 року, проценти, що звичайно сплачується цим Банком за вкладом на вимогу за період з 27 грудня 2006 року по день ухвалення цього рішення.

Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь держави грошові кошти у сумі 3654 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено за безпідставністю позовних вимог (т.5 а.с.166-173).

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить рішення суду від 17 січня 2014 року скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 та про задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.(т.5 а.с.176,200-203)

Апеляційну скаргу підтримав представник ПАТ «УкрСиббанк», який заявивши клопотання про допит експерта, в останнє судове засідання не з'явився, про причини неявки апеляційний суд не повідомив.

Апеляційну скаргу підтримав також представник ПАТ «Дельта Банк».

Проти апеляційної скарги заперечувала ОСОБА_2 та її представники. В останнє судове засідання ОСОБА_2 не з'явилася.

Враховуючи тривалість розгляду справи та тривалість перебування справи в апеляційному суді, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за наявних у справі доказів, надавши їм належну оцінку.

В процесі розгляду апеляційної скарги здійснено заміну позивача за зустрічним позовом з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої

інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 та про задоволення позову ПАТ «Дельта Банк» (правонаступника ПАТ «УкрСиббанк»), з наступних підстав.

За правилами ч. 1 п.п.2,3,4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 та відмовляючи у зустрічному позові банку, суд першої інстанції виходив з того, що умови кредитного договору вводять позичальника-споживача в оману стосовно дати надання кредитних коштів, складу, кількості та порядку надання, повернення, а також валюти, очікуваного результату, сукупної вартості, має місце нечесна підприємницька практика; що надання споживчого кредиту позичальнику не підтверджується висновками експертиз; що внесені ОСОБА_2 кошти були прийняті банком, але не зараховані на її поточні рахунки та безпідставно списані з її рахунків без її розпорядження.

Однак з такими висновками суду погодитись неможливо.

Статтями 213, 214 ЦПК передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним нормам цивільно-процесуального права рішення суду не відповідає.

Згідно зі ст.218 ч.2 ЦПК України після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення.

У відповідності зі ст. 361ч.1,ч.2п.1 ЦПК України (в редакції, що діяла 09.12.2009р.) рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами; підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

За змістом ухвали Київського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2009 року рішення цього ж суду від 19 серпня 2009 року скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами, з посиланням на те, що із висновку експертного дослідження фінансово-кредитних операцій, здійснених АКІБ «УкрСиббанк», № 10161/10162 від 26 жовтня 2009 року, виконаного за зверненням адвокатського об'єднання вбачається факт незарахування на поточний рахунок ОСОБА_2 54215 грн. та ненарахування відсотків на кошти на поточних рахунках №№255,256, та що ці обставини є істотними і вони не були та не могли бути відомі позивачу, оскільки банк не надав цю інформацію суду під час розгляду справи.

Однак, із матеріалів справи вбачається, що вищевказаний висновок експертного дослідження № 10161/10162 від 26 жовтня 2009 року був наданий апеляційному суду представником позивача при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_2 і апеляційним судом досліджувався та колегією суддів був приєднаний до матеріалів справи.(т.3 а.с.38-51) В касаційному порядку рішення суду не переглядалось. Та між тим, у вступній частині вищевказаного висновку № 10161/10162 зазначено про надходження до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз листа ПГАО «Центральної адвокатської контори» з копією висновку спеціаліста з почеркознавчої експертизи, копіями квитанцій та матеріалами цивільної справи № 2-1023/09 у двох томах. Жодних підстав вважати, що були обставини, які були б невідомі позивачу під час розгляду справи до ухвалення рішення не вбачається. Вказівка суду на те, що банк не надав якусь інформацію суду є надуманою.

Відтак, суд першої інстанції, скасувавши чинне і перевірене в апеляційному порядку рішення суду без наявності нововиявлених обставин, не був судом встановленим законом щодо вказаного рішення.

Відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. За ст. 17. Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди (національні) застосовують при розгляді справ Конвенцію ( 995-004 ) та практику Суду (Європейського з прав людини) як джерело права.

Статтею 6 п.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У справах «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року ( заява № 29458/04 та 29465/04) та «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року (заява № 58442/00) Європейський суд з прав людини зазначав, що термін «суд встановлений законом» поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність; «суд завжди повинен бути встановленим законом задля того, аби відповідати умовам легітимності щодо розгляду індивідуальних справ у демократичному суспільстві.»

Безпідставний перегляд судом рішення суду за нововиявленими обставинами порушує також принцип юридичної певності, остаточності рішення і недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Так у справі «Желтяков проти України» від 09.06.2011р. (заява № 4994/04) Европейський суд з прав людини зазначив, що «право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X).»

За змістом ст. ст. 1046-1048,1054ч.1,611ч.1п.3, 1071ч.2 ЦК України за кредитним договором банк… зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

У відповідності зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 ст.229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Разом з тим, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що 15 грудня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено угоду, за якою сторони домовились укласти в строк до 23 грудня 2006 року договір купівлі-продажу магазину № 266+ролет за суму екв.1734000 грн., що складає 340 тис. дол. США, в рахунок сум по договору було сплачено аванс екв. 2 тис. дол. США. (т.1 а.с.170) Сторонами визнано і вбачається із матеріалів справи, що у грудні 2006 року саме у зв'язку з наміром здійснити придбання магазину № 266 і ролета на ринку «Авангард» ОСОБА_2 звернулася до відділення № 309 Акціонерного комерційного інноваційного банку (далі АКІБ згодом ПАТ) «УкрСиббанк» з проханням про надання кредиту, подавши відповідну заяву. З метою отримання кредиту 21 грудня 2006 року між позивачем ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено два договори банківського рахунку № 255 та № 256, у відповідності з якими сторони домовились відкрити ОСОБА_2, як клієнту два банківських рахунки НОМЕР_2 ( у гривні для зберігання грошей та здійснення розрахунково-касового обслуговування), та НОМЕР_3 (мультивалютний). (т.1а.с.38-52) Згідно з протоколом виїмки оригіналу кредитної справи від 22 червня 2010 року задля отримання кредиту позивачем було надано банку повний пакет документів, у тому числі про свій матеріальний стан та про матеріальний стан членів своєї родини, а саме: звіти про грошову оцінку землі та оцінку нерухомого майна, копії паспортів та ідентифікаційних кодів її та чоловіка, копію свідоцтва про шлюб, копії договорів купівлі-продажу, копії технічних паспортів на виробничі та невиробничі приміщення, копію патенту, копії договорів оренди торгових об'єктів, нежилого приміщення, копії договорів про надання послуг по здійсненню торгівельної діяльності, копії договорів дарування земельних ділянок, копії довідок від 13-14 грудня 2006 року, копію попереднього кредитного договору № 978-н від 25.10.2006р. та оригінал довідки залишку заборгованості по вказаному кредитному договору тощо, копію вищезгаданої угоди від 15.12.2006р.. Надані позивачем документи банком ретельно досліджувались, про що свідчить зазначення у протоколі виїмки наявність юридичного висновку та висновку відділу кредитного аналізу, протоколу засідання кредитного комітету ПРД АКІБ «УкрСиббанк» від 22 грудня 2006 року, розпорядження від 22.12.2006р. про надання кредиту ОСОБА_2.(т.4 а.с.37-39, т.3а.с.188)

22 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит в іноземній валюті в сумі 410000 швейцарських франків. За п.1.2. строк кредитування сторонами обумовлено терміном (проміжком часу) з 22 грудня 2006 року по 22 грудня 2016 року. За 1.2.2. позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток № 1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 22 грудня 2016 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди або до вказаного Банком терміну ( достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору на підставі будь-якого з п.п. 2.3.,4.9.,5.3.,5.5.,5.6.,5.8.,5.10.,7.4.,9.2.,9.14. Договору. Позичальник зобов'язується повернути суму кредиту та сплатити проценти, комісії, штрафи та інші платежі згідно умов Договору на рахунок у банку, за використання кредитних коштів позичальник зобов'язалася сплачувати банку проценти у розмірі 8,49% річних за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, кожного місяця з 01 по 10 число включно. Детальний розпис сплати процентів позичальником викладено у п.1.3. Згідно з п.1.5. кредит надається позичальнику шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_3 у Банку для подальшого використання за цільовим призначенням. За порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань сторонами передбачено цивільну відповідальність у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу.(т.1а.с.14-23,24-26) В цей же день, тобто 22 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, за яким позивач як іпотекодавець з метою забезпечення зобов'язання, що випливають із вищевказаного кредитного договору, передала в іпотеку банку житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами під № 1/18, за адресою: Одеська обл. с. Мізікевича ж/м «Чорноморка-2» вул. Проектована-1(загальною площею 337,7 кв. м) та земельну ділянку площею 0,100га за цією ж адресою, вартість предмету іпотеки становить 3221734 грн.(т.1а.с.27-33) За випискою із банківського рахунку НОМЕР_3 банк на відкритий позивачу валютний рахунок 22.12.2006р., відповідно до умов договору, зарахував кошти у сумі 410000 швейцарських франків, еквівалент яких в національній валюті України на момент зарахування складав 1701911,64 грн. (т.1а.с.146) Вбачається, що 25.12.2006р. банк згідно заяви клієнта направляв вказану валюту на Міжнародний валютний ринок (далі МВР), однак конвертацію валюти передбачено здійснювати тільки до 14 год. (т.3 а.с.179) і фактичний продаж валюти було здійснено тільки 26 грудня 2006 року за нижчим курсом (4,02 грн. за 1 шв. Фр.), внаслідок чого наданий позивачу кредит в національній валюті склав 1648200 грн. (т.1а.с.112-113) Із суми кредиту банком було відраховано комісію (0,2%) за продаж валюти у сумі 3296,40грн. та вихідний залишок кредиту склав 1644903,60 грн.(т.1а.с.156, т.3а.с.189) Із наданої позивачем ( доданої до позовної заяви) ксерокопії заяви про видачу готівки № 30 від 27 грудня 2006 року (примірник № 2), на якій містяться (власноручні записи ОСОБА_2 про те, що рахунок не для видачі кредиту), вбачається, що банком позивачу ОСОБА_2 було видано з поточного рахунку НОМЕР_2 кредитні кошти у сумі 1644903,60 коп. (т.1а.с.53), які ( в межах суми 1594667,10 грн.) одночасно, за наданим представником позивача (за ухвалою суду від 14.04.2009р.), 2-им примірником квитанції № 41 саме 27 грудня 2006 року о 17 год. 14 хв. були проконвертовані позивачем в долари США та отримані нею в приходній касі банку у сумі 314530 дол. США. (т.2 а. с. 77) В цей же день, 27.12.2006р. позивач, відповідно до протоколу і рекомендації кредитного комітету застрахувати в день видачі кредиту передану в іпотеку нерухомість (т.3а.с.188зв.), позивач уклала з ЗАТ «Страхова компанія «Український страховий альянс» договір страхування переданих в іпотеку будинку та земельної ділянки, визначивши вигодонабувачем АКІБ «УкрСиббанк», та сплативши через банк ЗАТ «СК «УСА» страхову премію у сумі 7346 грн.18 коп.(т.1 а. с. 34-37,236) 27.12.2006р. при видачі кредитних коштів позивачем на сплату комісії було внесено 42600,97 грн., з яких зараховано на сплату комісії 41122,59 грн., а залишок у сумі 1559,38 грн. банком перераховано на поточний рахунок позивача.(т.1а.с.53,55,156)

Вбачається, що послідовність, умови та обставини видачі позивачу кредиту повністю відповідають, затвердженому АКІБ «УкрСиббанк» наказом № 814 від 26.06.2006р. з наст. змінами, Паспорту «Кредитування фізичних осіб в швейцарських франках».(т.1а.с.176-187)

Позивач визнала, що у грудні 2006 року вищезгаданий магазин та ролет нею були дійсно придбані, проте від надання суду копії договору купівлі-продажу позивач та її представники ухилились. Її ствердження, що начебто нерухомість нею придбано за рахунок коштів, наданих батьком, належними і допустимими доказами не підтверджені. Вбачається, що позивачем умови кредитного договору певний період часу, зокрема до січня 2008 року виконувались, і регулярно, частинами, вносились грошові кошти на погашення кредиту та сплату процентів, що вбачається із наданих банком виписок по рахункам та довідці - розрахунку.(т.1а.с.136-137,140-153) З січня 2008 року виконання умов кредитного договору позивач припинила, у зв'язку з чим 29 січня 2008 року їй було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, яку вона отримала 05 лютого 2008 року.(т.1а.с.166-167) І тільки після цього, а саме 15 лютого 2008 року(т.1а.с.2), позивач подала до суду позов про розірвання кредитного договору з підстав порушення її прав, як споживача. З позовом про визнання кредитного договору недійсним позивач звернулася до суду уже після необґрунтованого скасування рішення суду за нововиявленими обставинами, а саме 24 липня 2012 року, тобто через 5,5 років після укладення кредитного договору. (т. 4 а.с.215-217).

За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними»(п.20) правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину; на відміну від помилки ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Виходячи із тривалості переговорів між сторонами стосовно надання кредиту, із вищенаведеного пакету документів, які надавались банку позичальником, із детальних та послідовно викладених умов кредитного договору, наступної поведінки обох сторін в процесі його виконання підстав вважати, що банк навмисно ввів позичальницю в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, колегія суддів не вбачає.

Встановлено, що кредитні кошти у сумі 410 тис. шв. франків були зараховані на мультивалютний рахунок позивача в день укладення кредитного договору, тобто 22 грудня 2006 року, а тому неможливо вважати, що до позивача була застосована нечесна підприємницька практика стосовно дати видачі кредиту.(т.1а.с.146) Надаючи кредит в швейцарських франках, банк діяв відповідно до змісту поданої позивачем заяви, за її волевиявленням та в її інтересах, з огляду на низький розмір процентної ставки. В кредитному договорі передбачено стягнення з позичальника виключно процентів за користування кредитом у розмірі 8,49%, та до договору додано графік погашення кредиту з визначенням залишку максимально допустимої заборгованості за кредитом у франках, а відтак жодних перешкод з'ясувати загальну вартість кредиту для споживача немає. Тарифи банку щодо комісійних виплат по окремим банківським операціям є загальнодоступними. В розділі 10 кредитного договору сторони домовились про договірне списання банком із усіх рахунків позичальника в національній та іноземній валюті, відкритих в АКІБ «УкрСиббанк»: нарахованих процентів, комісій, суми заборгованості, і в зазначеному розділі міститься детальний розпис порядку списання коштів, і у разі внесення коштів в національній валюті здійснення конвертації на Міжнародному валютному ринку за поточним курсом, що склався тощо. А тому колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача та суду на застосування банком нечесної підприємницької практики, на порушення ст.ст.11,19 Закону України «Про захист прав споживача» при укладанні кредитного договору. Відсутність посилання у кредитному договорі на затверджений наказом банку Паспорт кредитування у Швейцарських франках висновків колегії суддів не спростовує, враховуючи вчинені сторонами фактичні дії по його виконанню, які підтверджують обізнаність позивача з ним.

Доводи позивача та теперішніх її представників про те, що позивач кредитні кошти ані в національній валюті, ані в іноземній валюті, і взагалі будь-яких коштів у банку не отримувала, натомість мало місце неправомірне незарахування і незаконне списання коштів з поточних рахунків позивача, до уваги не беруться з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що у своїй первісній позовній заяві (поданій через іншого представника) позивач визнавала факт отримання у банку 27 грудня 2006 року грошових коштів у сумі 1 млн.644903,60 коп. за заявою про видачу готівки № 30 (копія якої, 2-го примірника, була додана до позову), однак висловлювала версію про те, що начебто зняті у банку з поточного рахунку НОМЕР_2 грошові кошти були її власними коштами, які вона внесла на поточний рахунок. (т.1а.с.3) Такої позиції вона дотримувалась до ухвалення рішення суду по суті. Так, в доповненнях до позовної заяви, поданих 19.08.2009 року через свого представника позивач також вказувала, що грошові кошти у сумі 1644903,60 грн. ( які насправді були кредитними) були начебто її власними коштами, які вона заборгувала у свого батька ОСОБА_4 18.12.2006р. для придбання магазину, і які начебто були покладені нею на поточний рахунок НОМЕР_2 21.12.2006р.(т.2а.с.114) У власноруч підписаній апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що кошти у сумі 1648200 грн. були начебто внесені нею на зазначений рахунок 21.12.2006р., про що їй була видана відповідна квитанція, але чомусь зарахування цих коштів на її поточний рахунок у наданих банком виписках не відображено. ОСОБА_2 в скарзі посилалась на те, що вказані кошти були нею запозичені 18.12.2006р. за договором позики у батька, і що подавши до банку заяву № 30 від 27.12.2006р. про видачу готівки мова начебто йшла про зняття з поточного рахунку НОМЕР_2 її власних коштів.(т.3 а.с.9) Позивач увесь час приймала участь у розгляді справи разом зі своїм представником, надавала та підтримувала пояснення представника протягом усього часу розгляду справи у суді першої та у суді апеляційної інстанції до постановлення ухвали апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2009 року. А тому її доводи та доводи її представників на теперішній час про те, що попередній представник неправильно зрозумів позивача та неправильно аргументував її позицію, і що позивач з поточного рахунку коштів взагалі не знімала, і будь-яких коштів у банку не отримувала є неспроможними. При цьому колегія суддів враховує, що саме позивачем через свого представника до позовної заяви було додано копію 2-го примірника ( який видається клієнту на підтвердження здійснення банківської операції) заяви про видачу готівки № 30 від 27 грудня 2006 року, та на ухвалу суду від 14 квітня 2009 року про витребування у неї доказів на підтвердження її вищевказаної версії нею суду було видано копії 2-х примірників вищевказаної заяви № 30 та квитанції № 41 від 27 грудня 2006 року про здійснення валюто-обмінної операції, за якою нею на 1594667,10 грн. (тобто на кредитні кошти) було придбано в АКІБ «УкрСиббанк» 314530 дол. США..(т.2а.с.23,77,80)

Із матеріалів справи вбачається, що 27 грудня 2006 року в день одержання кредитних коштів після конвертації начальник відділення АКІБ «УкрСиббанк» надав позивачу лист про те, що банк надав позичальниці кредит на придбання магазину № 266 і ролета на ринку «Авангард» та протягом 2 тижнів з моменту укладення угоди ОСОБА_2 зобов'язана надати договір купівлі-продажу в АКІБ «УкрСиббанк», що відповідає рекомендації кредитного комітету за вищезгаданим протоколом. (т.1а.с.54) Із наданої банком копії листа-звернення ОСОБА_2 від 31.10.2007р. до Начальника Южного регіонального Департаменту «УкрСиббанк» вбачається, що позивач в цьому листі визнає факт отримання кредиту в швейцарських франках та визнає факт його виконання, але вимагає пояснення з приводу внесених нею грошових коштів, з приводу залишку заборгованості по кредиту та інших дій працівників банку по обслуговуванню наданого їй кредиту. (т.1 а.с.101) Доводи позивача та її представників про те, що нею такий лист не подавався, що був поданий лист іншого характеру до уваги не беруться, оскільки підтвердженням змісту цього листа є лист-відповідь Начальника ПОУ ЮРД АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_5, який сама позивач через свого представника додала до позовної заяви. (т.1а.с.55-56) Зміст вказаного листа повністю узгоджується зі змістом листа-звернення позивача, а тому протилежні доводи позивача з приводу неузгодженості листів та свідчення свідка ОСОБА_6 про те, що начебто лист був іншого змісту до уваги не беруться.

Згідно зі ст.147 ч.6 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 цього кодексу.

Враховуючи вищевстановлені обставини, колегія суддів не приймає до уваги п.п.2,3 висновку судової почеркознавчої експертизи № 5889/02 від 05 серпня 2010 року про те, що в заяві про продаж іноземної валюти від 25.12.2006р. в заявах про обмін (конвертацію) та купівлю валюти та в заявах на переказ готівки за період з січня 2007 року по січень 2008 року підписи та рукописні записи виконані не самою ОСОБА_2, а іншими особами. Водночас за п.1 вищезгаданого висновку підписи від імені ОСОБА_2 у наданих на дослідження: заяві на видачу готівки № 30 від 27.12.2006р.(1-й примірник) та картці із зразками підписів від 21.12.2006р. в графі «зразок підпису власника рахунку» виконані самою ОСОБА_2.(т.4 а.с.48-57) При цьому колегія суддів зауважує, що у висновку експерта не повідомляється про одержання від суду експериментальних зразків почерку та підпису ОСОБА_2, а йдеться тільки про умовно-вільні та вільні зразки, які надала експертам сама ОСОБА_2 без належного контролю з боку суду. У відповідності з науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затв. наказом Міністерства юстиції України 08.10.98 р. N 53/5 (п.1,2) для проведення досліджень саме суддя повинен надати експертові вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку, підпису особи, яка ідентифікується, при цьому зразки (вільні) по можливості повинні відповідати об'єкту, який досліджується за часом виконання, за видом матеріалів письма, за формою документа тощо, як вільні так і експериментальні зразки бажано надавати не менше ніж на 5 (10) аркушах, слід відшукувати документи з варіантом підпису найбільш схожим на підпис, що досліджується, тощо; експериментальні зразки посвідчуються суддею; якщо є підстави припустити, що виконавець намагався змінити свій почерк, додатково відбираються зразки виконані таким самим чином… В порушення вимог ЦПК України та науково-методичних рекомендацій, судом не було вирішено питання про належне відібрання зразків почерку та підписів ОСОБА_2 Натомість суд в своїй ухвалі зобов'язав саму ОСОБА_2, що є неприпустимим, надати експертам вільні зразки підпису та почерку. (т.4а.с.32-33,49) Суперечить також матеріалам справи висновок безпідставно призначеної судом додаткової судової почеркознавчої експертизи № 4223/02 від 09 грудня 2013 року (насправді повторної, спростовуючої попередній висновок почеркознавчої експертизи) про те, що підпис від імені ОСОБА_2 у наданій на експертизу заяві про видачу готівки № 30 від 27 грудня 2006 року на суму 1644903,60 грн. ( 1-й банківський примірник) в графі підпис виконаний не самою ОСОБА_2.(т.5 а.с.74-75,94-98) Факт надання суду самою ОСОБА_2 2-го примірника заяви про видачу готівки № 30 від 27 грудня 2006 року та її вищенаведені первісні пояснення з цього приводу спростовують висновки додаткової експертизи. З цих же підстав не приймається до уваги висновок додаткової ( а насправді судом призначеної як повторної) почеркознавчої експертизи № 3486/02 від 22 червня 2015 року ( проведеної в тій же самій експертній установі за ухвалою апеляційного суду Одеської області в іншому складі колегії суддів) про те, що підпис у заяві про видачу готівки № 30 від 27 грудня 2006 року ( 1-й банківський примірник) в графі підпис виконаний не самою ОСОБА_2.(т.6 а.с.171-175) При цьому із зазначеного висновку експертизи вбачається, що всупереч ненадходженню витребуваних апеляційним судом від нотаріуса Овідіопольської районної державної нотаріальної контори оригіналів договору іпотеки, кредитного договору від 22 грудня 2006 року, реєстру нотаріальних дій, зі справжніми вільними зразками підпису ОСОБА_2, виконаними нею 22 грудня 2006 року, експерт без згоди суду вважав за можливе провести почеркознавчу експертизу, яку назвав додатковою. При цьому було допущено безпосереднє спілкування експерта з ОСОБА_2, від якої приймались на дослідження без контролю суду оригінали документів в якості вільних зразків підпису. До висновку експерта експериментальні зразки підпису ОСОБА_2 не додані. Не може братися до уваги висновок судової почеркознавчої експертизи № 2051/02 від 29 травня 2013 року про те, що підпис від імені ОСОБА_2 в квитанції № 41 про здійснення валюто-обмінної операції від 27.12.2006р. виконаний не самою ОСОБА_2, а іншою особою (т.5 а.с.57-59), оскільки позивачем через свого представника на ухвалу суду від 14 квітня 2009 року про витребування у неї доказів на підтвердження її попередньої версії було видано копію 2-го примірника квитанції № 41 від 27 грудня 2006 року про здійснення валюто-обмінної операції, який підпису клієнта не містить, і який видається саме клієнту при вчиненні валюто-обмінної операції, відповідно до п.8 глави 2 розділу ІІІ, діючої на той час Інструкції про касові операції в банках України, затв. Постановою Правління НБУ № 337 від 14 серпня 2003р. (т.2а.с.23,77)

Враховуючи умови кредитного договору, первісну позицію позивача, наявні у справі банківські виписки із рахунків позивача та вищенаведені обставини видачі кредиту, факт виїмки у банку о/у УДСБЕЗ ГУМВС України в Одеській області за протоколом від 22 червня 2010 року оригіналу кредитної справи не можуть братися до уваги суперечливі висновки судово-економічної експертизи № 9353-9354 від 29.12.2011р. про те, що наданими суду банківськими документами не підтверджується видача ОСОБА_2 кредиту за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року у сумі 410 тис. шв. Франків готівкою.(т.4 а.с.144-156) Вказаний висновок суперечить навіть наданому позивачем апеляційному суду висновку експертного дослідження № 10161/10162 від 26.10.2009р. (т.3 а.с.49 зв.) А крім того, за умовами кредитного договору видача кредиту готівкою у швейцарських франках взагалі не передбачена, оскільки це суперечить вищезгаданому Паспорту кредитування в швейцарських франках. Помилки в веденні реєстрів аналітичного обліку, в складенні меморіальних ордерів, вчинення нетипових проводок тощо, на що вказує у висновку експерт ЛЕД, та про що йдеться у рішенні суду першої інстанції основного висновку колегії суддів щодо факту отримання позивачем кредитних коштів, у тому числі з урахуванням її власних пояснень, не спростовує. За вищенаведених обставин неспроможним є також висновок № 3484/3485 судово-економічної експертизи від 28.11.2014р. (проведеної за ухвалою апеляційного суду Одеської області в іншому складі колегії суддів) про те, що надання АТ «УкрСиббанк» ОСОБА_2 кредиту у сумі 410 тис. шв. Франків шляхом безготівкового зарахування на поточний рахунок НОМЕР_3 не підтверджується. (т.6 а.с.125-136) Зазначений висновок суперечить викладеним обставинам справи та вищезгаданим письмовим доказам, а також поясненням і доказам наданим самою позивачем та її представниками протягом усього часу розгляду справи. Вбачається, що експерт, вважаючи надані судом матеріали неповними 09.07.2014р. надсилала суду клопотання про надання додаткових матеріалів, у тому числі внутрішнього плану рахунків обліку банку, первинні бухгалтерські (меморіальні) та касові документи банку, які мали бути прошнуровані, пронумеровані тощо. За висновком експерта заявлені у пунктах 2,5 клопотання документи експерту не надійшли, і згода апеляційного суду про можливість проведення судово-економічної експертизи за наявними матеріалами справи не надана. Всупереч зазначеному, експерт вважала за можливе на свій розсуд надати вищевказаний висновок без згоди суду, що суперечить п.п.2.2.,2.3. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затв. наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998р. (в редакції, що діяла на момент проведення експертизи). Допитана в апеляційному суді експерт визнала, що нею не було досліджено усі первинні фінансові документи, а також надані суду позивачем копію 2-го примірника заяви про видачу готівки № 30 від 27 грудня 2006 року та копію 2-го примірника квитанції № 41 від 27 грудня 2006 року про здійснення валюто-обмінної операції, за якою позивачем одночасно з отримання готівки у гривнях, за готівкові кошти у розмірі 1594667,10 грн. було придбано іноземну валюту у сумі 314530 дол. США..(т.2а.с.23,77,79) Відтак, видача готівки з одночасною конвертацією в іноземну валюту ( в долари США) не потребувала наявності у касі банку готівки в національній валюті України, а тому відомості Книги обліку готівки та інших цінностей операційної каси за 2006р. ( т.4а.с.122-138) щодо приходу та видатку готівки в національній валюті України та посилання на неї експерта і суду не спростовують факту видачі ОСОБА_2 27 грудня 2006 року проконвертованих кредитних коштів, які за вищезгаданою угодою (між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.) від 15 грудня 2006 року їй потрібні були саме в доларах США. Книга обліку готівки та інших цінностей операційної каси за 2006 рік не передбачає обліку відомостей щодо приходу та видатку іноземної валюти ( доларів США), а тільки їх залишки (т.4а.с.124), а тому протилежні доводи представників з цього приводу є неспроможними. За наданою національним Банком України відомістю про обсяг операцій з готівковою іноземною валютою 27 грудня 2006 року за статистичною формою № 521 в АТ «УкрСиббанк» продаж іноземної валюти у виді долара США складав 1024564 дол. США, а відтак доводи представників позивача про те, що такої суми коштів у банку не було є неспроможними.(т.3 а.с.131) Посилання суду на статті Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», на Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, на Положення про організацію операційної діяльності в банках України, на Положення про ведення операцій у національній валюті, на Закон України «Про банки та банківську діяльність» щодо ведення бухгалтерського обліку» до уваги братися не можуть, оскільки вони правовідносини сторін не регулюють. Правовідносини між сторонами є зобов'язальними, ґрунтуються на договорі та на вищевказаних нормах матеріального права, що регулюють кредитні правовідносини. Матеріалами справи достеменно встановлено факт видачі кредиту ОСОБА_2, надання останньою повноважень банку здійснювати списання коштів з її поточних рахунків на погашення кредиту з одночасною конвертацією, та встановлено часткове виконання відповідачем умов кредитного договору до січня 2008 року шляхом внесення готівкових коштів через поточні рахунки, відкриті банком саме для обслуговування кредиту.

Посилання суду на статистичний облік щодо обсягу операцій в АКІБ «УкрСиббанк» в швейцарських франках за 25 грудня 2006 року є неспроможним, оскільки конвертація швейцарських франків здійснювалась не в АКІБ «УкрСиббанк», а на Міжнародному валютному ринку (МВР), і остаточно була здійснена 26 грудня 2006 року, що жодним чином не суперечить зведеним статистичним даним за формою № 520 та формою № 550ОД.03. (т.3 а.с.130,133-167, 189).

Факт того, що ОСОБА_2 в 2010-2013р., тобто через значний проміжок часу після отримання кредиту, зверталась з заявами до правоохоронних органів з приводу неправомірних на її погляд дій працівників банку, з приводу факту заволодіння її коштами тощо, враховуючи часовий проміжок, відсутність вироку суду та усі обставини справи розцінюються колегією суддів як один із обраних позивачем засобів захисту від цивільної відповідальності за невиконання умов кредитного договору.(т.4 а.с.37-39, т.5 а.с.118-123)

Окремі технічні помилки банку у вигляді вказівки неправильного рахунку № 5538 для погашення кредитної заборгованості по договору замість правильного № 0336 та помилкове перерахування 42600 грн. на рахунок НОМЕР_3 замість правильного НОМЕР_2 не можуть братися до уваги, оскільки дані технічні помилки не є суттєвими, своєчасно виявлені банком до подання позову до суду, і не спричинили реальних негативних наслідків для сторін договору, оскільки з досліджених документів вбачається, що ОСОБА_2, частково погашаючи кредит, правильно перераховувала грошові кошти на рахунок № 0336, а помилкове перерахування банком комісії на поточний рахунок ОСОБА_2 виправив сам банк.

Враховуючи наведене, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Згідно з наданою банком довідкою-розрахунком заборгованість позивача по кредитному договору, станом на 11.03.2008р., складає 383375,20 шв. франків, що в еквіваленті по курсу НБУ на 11.03.2008 року становить 1896917,88 грн., і складається з: заборгованості за основним та простроченим кредитом у суму 377542,34 шв. фр., що в національній валюті становить 1868057,23 грн., заборгованості по строковим та простроченим процентам за користування кредитом у сумі 5368,94 шв. фр., що в національній валюті становить 26565,20 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у сумі 463,92 шв. фр., що в національній валюті становить 2295,45 грн. (т.1а.с.136-139) Вказаний розрахунок повністю підтверджується доданою випискою за кредитним договором (т.1а.с.140-145) виписками по рахунку НОМЕР_3 з 21.12.2006р. по 15.02.2008р.(т.1а.с.146-154), випискою і кредитними документами по рахунку НОМЕР_2 за період з 21.12.2006р. по 15.02.2008р. (т.1а.с.156-158) На спростування наданих банком вищевказаних виписок позивач належних та допустимих письмових доказів (відповідних 2-х примірників квитанцій, інших банківських платіжних документів) разом зі своїм розрахунком боргу суду не надала. А тому суд виходить із наявних у справі письмових доказів. Висновок судово-економічної експертизи № 9353-9354 від 29.12.2011р. про те, що на поточні рахунки ОСОБА_2 не були зараховані кошти у сумі 42600,97 грн. спростовується випискою із банківського рахунку, за якою 27 грудня 2006 року із вказаної суми було сплачено банку комісію за видачу готівкових коштів у сумі 41122,59 грн., а решта у сумі 1559,38 грн. зарахована на її поточний рахунок, на що вказує і сама експерт в дослідницькій частині.(т.1а.с.156) Висновок вказаної експертизи про те, що кошти внесені ОСОБА_2 у сумі 2300 дол. США не були зараховані на її поточний рахунок спростовується випискою із банківського рахунку, за якою кошти були проконвертовані і зразу зараховані на погашення кредиту в швейцарських франках у сумі 2817,50 шв. фр., та спростовується відповідним меморіальним валютним ордером. (т.1а.с.142,150т.3 а.с.201)

За матеріалами справи 08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» за договором купівлі-продажу відступив ПАТ «Дельта Банк» свої права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором, укладеним з ОСОБА_2, договір набрав чинності з моменту підписання, акт приймання-передачі прав вимоги за кредитами підписано 19 грудня 2011р.. (т.4 а.с.167-175, 108-115т.6 а.с.34-44)

За змістом ст.37 ЦПК України у разі заміни кредитора у зобов'язанні суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив.

Відтак, у зв'язку зі заміною позивача за зустрічним позовом, з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк», в межах змісту заявлених банком позовних вимог, станом 11.03.2008р., з ОСОБА_2 на користь правонаступника кредитора, яким є ПАТ «Дельта Банк» слід стягнути заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року у розмірі 383375,20 швейцарських франків, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 1896917 грн. 88 коп., з яких: заборгованість за основним та простроченим кредитом - 1868057 грн. 23 коп.; заборгованість по строковим та простроченим відсоткам за користування кредитом 26565 грн. 20 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2295 грн. 45 коп. (т.1а.с.124)

Той факт, що на теперішній час рахунки позивача ОСОБА_2 в ПАТ «УкрСиббанк» уже закриті, оскільки відбулася передача прав вимоги за кредитними договорами іншому банку, висновків колегії суддів не спростовує.

За таких обставин, враховуючи допущені судом порушення норм матеріального і процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення, виходячи за межі доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ПАТ «УкрСибБанк» задовольнити, рішення суду 1-ої інстанції скасувати, і ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_2 та про задоволення зустрічного позову ПАТ «Дельта Банк» (правонаступника ПАТ «УкрСибБанк»).

На підставі ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» слід стягнути сплачений при подачі апеляційної скарги судовий збір у сумі 1827 грн.

Керуючись ст.303,304,307,309,314-316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 січня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним та зобов'язання вчинити певні дії повністю відмовити.

Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (правонаступника ПАТ«УкрСиббанк») до ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» () заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 грудня 2006 року у розмірі 383375,20 швейцарських франків, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 1896917 гривень 88 копійок, з яких: заборгованість за основним та простроченим кредитом - 1868057 гривень 23 копійки; заборгованість по строковим та простроченим відсоткам за користування кредитом 26565 гривень 20 копійок; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2295 гривень 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» ( ) понесені судові витрати у сумі 1827 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: Є.С. Сєвєрова А.І.Дрішлюк