Справа № 558/202/16-ц
номер провадження 2/558/104/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року смт. Демидівка Рівненської області

Демидівський районний суд Рівненської області у складі:

суддя Мельник Д.В.,

секретар судового засідання Хомяк О.О.,

з участю:

позивач ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Демидівської селищної Ради Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Громадянка ОСОБА_1 звернулася з позовом до Демидівської селищної Ради Рівненської області про визнання за нею права власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: село Дубляни Демидівського району Рівненської області, вулиця І.Франка, будинок №53.

Демидівська селищна Рада, в особі її голови ОСОБА_2, не заперечує щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та просить розглядати справу у відсутність відповідача (а.с.17).

У відповідності до ч.2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України, особи, які беруть участь у справі, мають право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Допитана в судовому засіданні як свідок, з дотриманням норм ст.ст.180,184 Цивільного кодексу України, позивачка ОСОБА_1 суду показала,що вона є дочкою ОСОБА_3, який помер 23.03.1994 року. За життя її батько проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. Даний будинок належав ОСОБА_3 та був побудований ним особисто. Після смерті батька, позивачка ОСОБА_1 почала користуватися даним будинком та майном, яке в ньому знаходиться.

ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний приватний будинок, який належав її батькові. Свою відмову нотаріус мотивів тим, що померлий ОСОБА_3 не виробив за життя правовстановлюючі документи на нього.

Також позивач ОСОБА_1 показала, що її мати померла у 1987 році, а єдиний брат не претендує на спадщину померлого ОСОБА_3, про що повідомив нотаріуса письмовою заявою.

Позивачка ОСОБА_1 клопоче перед судом, щоби в разі задоволення її позовних вимог, суд не стягував з відповідача по справі понесені нею судові витрати.

Взявши до уваги позицію відповідача, дослідивши показання позивачки ОСОБА_1, допитаної в якості свідка, оцінивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення зі слідуючих підстав.

Відповідно до ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України, ук разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того підстав,ухвалює рішення про задоволення позову.

Так, судом встановлено, що 23 березня 1994 року помер громадянин ОСОБА_3, який проживав самотньо в селі Дубляни Демидівського району в будинку по вулиці І.Франка (а.с.3,10).

04 грудня 2015 року приватним нотаріусом Демидівського районного нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_1 було заведено спадкову справу №176/2015 щодо спадщини , яка відкрилася 23.03.1994 року внаслідок смерті ОСОБА_3 Спадкоємцем за законом на майно померлого є позивачка ОСОБА_1 (а.с.8,9,19).

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень діючого Цивільного кодексу України від 1.01.2004 року, його норми застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (тобто після 1 січня 2004 року). Відповідно до пункту №1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Письмові докази по справі (копія особистого паспорта позивачки АС 691104 від 02.11.2000 року, копія свідоцтва про народження 1-ГЮ №248101 від 04.12.2015 року, копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №4 від 29.09.2011 року,) підтверджують, що позивачка ОСОБА_1 є дочкою померлого ОСОБА_5 (а.с.4,5,6).

Таким чином, до правовідносин щодо прийняття ОСОБА_1 спадщини свого батька ОСОБА_5, який помер 23 березня 1994 року, необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року.

Норми ст.524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року вказують на те, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом.

Згідно із інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №42340867 від 04.12.2015 року, за життя померлий ОСОБА_3 заповітів не залишав, спадкових договір не укладав (а.с.18).

Суд робить висновок про те, що спадкоємство майна померлого ОСОБА_3 здійснюється за законом, згідно з нормами Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року.

Відповідно до ч.1 ст.529 Цивільного кодексу України, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти померлого.

Дочка померлого ОСОБА_3 позивачка ОСОБА_1, у відповідності до ст.ст. 524,529,549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, як спадкоємиця за законом, є такою, що прийняла спадщину померлого батька, так як фактично вступила у володіння його спадковим майном. Так, згідно письмової довідки №894 від 05.11.2015 року посадових осіб Демидівської селищної Ради Рівненської області, громадянка ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5 шляхом володіння та користування майном померлого (а.с.11). Дані фактичні обставини щодо прийняття спадщини свого батька щляхом володіння його будинком, підтвердила під час допиту в якості свідка і позивачка ОСОБА_1

Судом досліджено нотаріально завірену письмову заяву громадянина ОСОБА_6, який повідомляє про те, що він не претендує на спадщину свого померлого батька ОСОБА_3 та не заперечує щодо прийняття спадщини ОСОБА_1(а.с.7). Досліджена судом заява громадянина ОСОБА_3 не викликає у суду сумнівів щодо її достовірності.

Відповідно до письмової довідки директора комунального підприємства «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» №304 від 18.12.2015 року (а.с.12) та письмового технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 18.12.2015 року (а.с.13-15), ОСОБА_3 користувався житловим будинком з надвірними будівлями по вулиці І.Франка,№53 в селі Дубляни Демидівського району Рівненської області загальною площею 54,2 квадратних метри, житлова площа 25,3 квадратних метри, інвентаризаційна вартість будинковолодіння становить 34 426 гривень. Згідно реєстрових книг комунального підприємства «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації», право власності на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями не зареєстроване.

Таким чином, суд робить висновок про те, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_3 (23.03.1994 року), йому належало право володіння та користування вищевказаним домогосподарством.

У постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 02-31/53 від 21.09.2015 року, вказано про неможливість видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями в селі Дубляни Демидівського району Рівненської області вулиця І.Франка, №53, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.9).

Відповідно до ч. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження

Таким чином, в судовому засіданні дослідженні докази, які підтверджують обставини спадкування позивачем ОСОБА_1, як спадкоємицею першої черги, прав та обовязків спадкодавця ОСОБА_3 шляхом володіння та користування майном померлого

У відповідності до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачка ОСОБА_1 клопоче перед судом про те, щоби в разі задоволення її позовних вимог, суд не стягував з відповідачів судових витрат по справі.

Вважаючи на норми ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо принципу диспозитивності цивільного судочинства (розпорядження особами, які беруть участь у справі, своїми правами на власний розсуд), суд не стягує з відповідача, на користь позивачки ОСОБА_1, судові витрати по справі.

На підставі викладеного, керуючись прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу України, нормами ст.ст. 524, 529, 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, ст.ст. 10, 11, 60, 158,174, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Демидівської селищної Ради Рівненської області про визнання права власності на спадкове майно задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на спадкове майно за законом, а саме на житловий будинок по вулиці І.Франка, №53 в селі Дубляни Демидівського району Рівненської області загальною площею 54,2 квадратних метри, житлова площа 25,3 квадратних метри, допоміжна площа 28,9 квадратних метри з господарськими будівлями та спорудами: а-веранда, Б-сарай, В-погріб.

Рішення може бути оскаржене до судової палати у цивільних справах апеляційного загального суду Рівненської області через Демидівський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.В.Мельник