Справа № 161/5242/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гринь О.М.
Провадження № 22-ц/773/778/16 Категорія: 57 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.,

секретар Концевич Я.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (надалі - ПАТ «Укрсоцбанк») про захист прав споживачів, визнання недійсним пункту кредитного договору, визнання незаконним підвищення відсоткової ставки та зобов'язання вчинити дії за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2016 року та за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2016 даний позов задоволено.

Постановлено визнати недійсним підпункт 2.7.1 кредитного договору № 078С21 від 09.06.2011 року в частині тексту «… без укладення відповідного договору про внесення змін до кредитного договору».

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2016 року доповнено рішення Луцького міськрайонного суду від 23 лютого 2016 року

Постановлено визнати незаконним збільшення ПАТ «Укрсоцбанк» з 01 червня 2012 року початкової відсоткової ставки в розмірі 18,3 % річних за кредитним договором № 078С21 від 09.06.2011 року з 01.06.2012 року до 22,50 % річних, з 01.06.2013 року до 24,20 % річних, з 01.06.2014 року до 26,33 % річних.

Зобов'язати ПАТ «Укрсоцбанк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором № 078С21 від 09.06.2011 року за відсотковою ставкою 18,3 % річних, починаючи з 01.06.2012 року.

Не погоджуючись із даним рішенням суду відповідач ПАТ «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

29.04.2016 року відповідач подав апеляційну скаргу на додаткове рішення місцевого суду від 01.04.2016 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 червня 2011 року між відповідачем та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту №078СІ1, за яким банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 180000 грн., із сплатою 18,3 % річних та з кінцевим терміном повернення заборгованості до 08 червня 2021 року. (а.с.7-11).

Пунктом 2.7. кредитного договору передбачено, що базова процентна ставка кредитування є змінною, тому розмір процентної ставки за кредитом переглядається кредитором щорічно 01 червня. При зміні розміру базової процентної ставки кредитування Національним банком України протягом поточного щорічного періоду, процентна ставка за кредитом не змінюється.

Пунктом 2.7.1. кредитного договору передбачено, що новий розмір процентної ставки за кредитом встановлюється кредитором щороку, починаючи з першого числа кожного наступного річного періоду, визначеного п.2.7 цього договору, без укладення відповідного договору про внесення змін до цього договору (а.с.8).

Відповідно до п. 2.7.2 кредитного договору, мінімальний можливий розмір процентної ставки встановлюється в розмірі не менш ніж 12 % річних та застосовується у разі якщо розмір процентної ставки за Договором, що застосовуватиметься кредитором в наступному черговому річному періоді буде меншим від розміру процентної ставки, зазначеному в цьому пункті договору. Пунктом 2.7.3 кредитного договору передбачено, що максимальний можливий розмір процентної ставки встановлюється в розмірі не більше ніж 27 % річних та застосовується у разі, якщо розмір процентної ставки за договором, що застосовуватиметься кредитором в наступному черговому річному періоді перевищуватиме розмір процентної ставки, зазначеної в цьому пункті договору (а.с.8).

З наведеного вбачається, що до кредитного договору, укладеного з ОСОБА_2 було включено умову про право банку на зміну розміру плаваючої процентної ставки у межах визначених п.п. 2.7.2.-2.7.3. кредитного договору, без укладення додаткових угод - тобто, в односторонньому порядку.

Пунктом 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" від 12.12.2008 року внесені зміни до ст. 55 Закону України „Про банки і банківську діяльність" та доповнено Цивільний кодекс України ст. 1056-1 ЦК України. Вказані зміни набули чинності з 09 січня 2009 року.

Положеннями зазначеної норми закону, яка набула чинності з 09 січня 2009 року, визначено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Статтею 1056-1 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору) передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Встановивши, що підпункт 2.7.1 кредитного договору № 078С21 від 09.06.2011 року, який передбачає порядок встановлення нового розміру процентів містить у собі текст «… без укладення відповідного договору про внесення змін до кредитного договору», тобто, фактично, надає право банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про невідповідність такої умови закону, та обґрунтовано визнав оскаржену умову договору недійсною, що у свою чергу, слугує підставою для задоволення вимог про визнання незаконним збільшення банком відсоткової ставки, зобов'язання здійснити перерахунок, про що суд зазначив у додатковому рішенні від 01.04.2016 року.

Посилання відповідача на рішення Луцького міськрайонного суду від 19.02.2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 та інших до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договорів поруки недійсними як на доказ дійсності оскарженого пункту є безпідставним, оскільки предметом спору у цій справі була вимога про визнання договорів поруки недійсними у зв'язку з чим суд керувався чинним на той час і не оспореним сторонами кредитним договором.

Судом не було порушено ст. 58 Конституції України та при розгляді справи правильно застосовано положення ст.1056-1 ЦК України у редакції, чинній на час укладення договору, у системному зв'язку з ч.І ст. 215 ЦК України, якою передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання стороною вимог закону у момент вчинення.

Висновок суду про наявність протиріч між пунктами 2.7.2. та 2.7.3 підтверджується змістом указаних пунктів.

Вказівка в апеляційній скарзі про неправильність висновку суду щодо відсутності у договорі річної відсоткової ставки грунтується на суб'єктивному тлумаченні як змісту договору, так і понять «річна відсоткова ставка», «плаваюча» відсоткова ставка, ставка на перший рік кредитування», а тому не спростовує висновків суду.

Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про наведене також роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 28 Постанови від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

З наявного у матеріалах справи розрахунку вбачається, що вперше банк в односторонньому порядку змінив розмір процентів 01.06.2012 року застосувавши умову п.2.7.1 кредитного договору , отже, саме з цього часу позивач дізнався про порушення свого права, з позовом до суду звернувся 06.04.2015 року, тобто, з додержанням установленого строку 3-річного строку.

Доводи відповідача в апеляційних скаргах на рішення суду та на додаткове рішення суду про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, носять суб'єктивний характер, зводяться лише до переоцінки доказів по справі та непогодженням з їх оцінкою, а тому не можуть слугувати для скасування цих рішень.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2016 року та апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2016 року відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2016 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: