Справа №265/3663/16-ц
Провадження №2/265/1507/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Міхєєвої І.М.,

за участю секретаря судового засідання - Федоровій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В :

22 червня 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона з відповідачем з 30 жовтня 2010 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею. Фактично шлюбні стосунки припинені з березня 2016 року в зв'язку з психологічною несумісністю через різні погляди на життя та сімейні обов'язки, що призвело до відсутності взаєморозуміння та припинення шлюбних відносин. Збереження шлюбу вважає неможливим, просить шлюб розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу не має сенсу, на примирення не згодна. Майнового спору та спору щодо місця проживання неповнолітнього сина вони не мають. Також просила прізвище після розірвання шлюбу залишити без змін. Неповнолітній син проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина в добровільному порядку не надає. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка в судовому засідання підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі, додатково пояснила, що шлюб між нею та відповідачем розпався ще два роки тому, вони після того намагалися проживати разом, але дійшли висновку, що подальше збереження шлюбу із за постійних сварок та відсутності взаєморозуміння не можливе. Щодо стягнення аліментів, наполягала на стягненні з відповідача на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_4, аліментів в сумі 1000 гривень, оскільки їй відомо що відповідач працює на будівельних роботах по ремонту квартир та офісів та отримує щомісячний дохід в сумі від 10 до 12 тисяч гривень, але підтвердити вона не може.

Відповідач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в який просив розглядати справу за його відсутності та за участю його представника, адвоката Нетреби В.С. Щодо суті позовних вимог зазначив, що проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу не заперечую, а з вимогами про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина згоден частково, з урахуванням його майнового стану, спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини в сумі 500 гривень.

Представник відповідача Нетреба В.С., діючий на підставі договору про надання правової допомоги, позовні вимоги визнав частково, та надав пояснення аналогічно викладеним в заяві відповідача. Додатково пояснив, що відповідач, офіційно не працевлаштований, постійного регулярного доходу не має, працює на будівельних роботах та з урахуванням його майнового стану, просив позов задовольнити частково в сумі 500 гривень, про яку і просить відповідач.

Вислухавши доводи сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2, виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, виданим 30 жовтня 2010 року, актовий запис №1011.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого 25 березня 2011 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, ОСОБА_3 народився НОМЕР_4 року, актовий запис №252, в графі «батьки» зазначено: батько - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_1.

Згідно довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО від 31.05.2016 року № НОМЕР_1, позивачка ОСОБА_1 тимчасово зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом СК України) в про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя.

Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересом одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень, наданих у пленумі Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, у зв'язку з чим подальше сумісне проживання подружжя та збереження сім'ї стали неможливими і буде суперечити інтересам подружжя.

Проаналізувавши наведені норми діючого законодавства, враховуючи конкретні обставини даної справи, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, при цьому суд враховує позицію відповідача, який не заперечував проти розірвання шлюбу, що не суперечить закону та не порушує законних прав та свобод інших осіб.

Відповідно до ч.8 ст.235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище позивачки після розірвання шлюбу залишити без змін.

Щодо вимог про стягнення аліментів, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України на підтвердження того, що відповідач працює та отримує регулярний дохід позивачкою суду не надано, а тому, відповідно до ст. 184 СК України, суд вважає за можливе задовольнити заяву позивачки про визначення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі.

Згідно ст.182 СК України визначені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Але ж відповідно до ст.182 ч 2 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Виходячи з положень п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ст. 182 ч.2 СК України та ст. 70 ч.3 Закону України «Про виконавче провадження» розмір аліментів на утримання дитини не може бути меншим 30% прожиткового мінімуму на дитину, а максимальний розмір аліментів, які стягуються не повинен перевищувати 50 % заробітку платника.

Прожиткові мінімуми на 2016 рік для piзних кaтегорій населення втановлюються в Україні Законом "Пpo Дepжавний бюджeт на 2016 рік" Отже, прожитковий мінімум на дитину - 2016 рік в Україні становить, для дитини віком дo 6 років з 31 травня 2016 пo 30 листопада - 1228 грн., аліменти не можуть бути меншими 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи, що відповідач постійно не працює, визначаючи максимальний можливий розмір аліментів, суд виходить з розміру середньомісячної заробітної плати по Донецькі області, встановленої Державної службою статистики України за період з січня по червень 2015 року, яка становить 5765 гривень.

Відповідно до постанови КМ України від 26.02.1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів проводиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Таким чином, суд за відрахуванням із середньомісячної заробітної плати (5065грн.) єдиного соціального внеску (3,6%), що становить 207,54 гривень, податку з доходу фізичних осіб (15%), що становить 864,75 гривень, та військового збору ( 1,5%), що становить 86,47 гривень, виходив із встановленого розміру середнього заробітку в сумі 4606,24 гривні, визначив максимальний розмір аліментів, які можуть бути стягнуті з відповідача - 50% (доходу) не більше 2303,12 гривень.

З врахуванням положень ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.10.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27. Лютого 1991 року, яка набула чинності з 27 вересня 1991 року, згідно яких основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини покладається на батьків дитини, та приймаючи до уваги положення ст. 141СК України , якими передбачено рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини, суд дійшов висновку, що позивач щодо дитини може і повинен забезпечити, не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання сина, тобто 614,0 грн., що не перевищує 50% середньомісячної заробітної плати по Донецькій області та є не меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини підлягають стягненню аліменти в розмірі 614,0 гривень.

Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551 гривні 20 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 112, 181-184, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст.8,10,60,88,208,212,213,214, 215, 367 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований 30 жовтня 2010 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1011 - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 прізвище залишити без змін «ОСОБА_1».

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 614 (шістсот чотирнадцять) гривень щомісячно, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, починаючи з 22 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менш, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 551 гривні 20 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено особами, які брали участь у розгляді справи в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Суддя: І.М. Міхєєва