СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/759/512/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Святошинський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, Орган опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, а також зустрічну позовну заяву ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи Святошинський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, Орган опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення,

В С Т А Н О В И В:

14.09.2015 року представник ОСОБА_1 звернувся з позовом про визнання ОСОБА_2, разом з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а після збільшення позовних вимог також і ОСОБА_4, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, такими, що втратили право користування даним житловим приміщенням, зняття відповідачів з реєстрації, зобов'язання Святошинський районний відділ ГУ ДМС України в м. Києві зняти відповідачів з реєстраційного обліку. Вимоги мотивовані тим, що позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. На прохання своєї знайомої, позивач надав згоду на реєстрацію відповідача, разом з сином у своїй квартирі, ОСОБА_2 зобов'язувалась сплачувати комунальні послуги. З моменту реєстрації, а саме з 30.12.2010 року, відповідачі у квартирі не проживали, комунальних послуг не сплачували, житловим приміщенням для проживання не користувались. Фактичне місце їх проживання позивачу не відоме.

19.11.2015 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву, в якій просила усунути їй та її дітям ОСОБА_3 і ОСОБА_4 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом вселення і передачі їй ключів від квартири. Вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_1 і користується спірною квартирою як член сім'ї власника житла, також зазначає, що вона періодично проживає у своєї матері або у чоловіка. ОСОБА_2 стверджує, що строк відсутності в спірній квартирі жодного разу не перевищував 6 місяців, з вересня місяця вона не може потрапити до квартири через заміну замків. За домовленістю з ОСОБА_1 останній певний час повинен був жити сам.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, первісний позов просив задовольнити, а у задоволенні зустрічного - відмовити.

ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову, а зустрічну позовну заяву просили задовольнити. ОСОБА_2 пояснила, що постійним місцем проживання її та дітей є житло її матері або чоловіка, згідно досягнутих з ОСОБА_1 домовленостей, вона не мала права постійно проживати у квартирі, але вона постійно приїжджала до батька, прибирала в квартирі, купувала продукти, залишалася ночувати. Останнім часом не відвідувала батька у спірній квартирі, оскільки доглядала дитину.

Представник Святошинського районного відділу ГУ ДМС України в м. Києві та ООП Святошинської РДА в м. Києві в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

Свідок ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, яка є дружиною ОСОБА_1 пояснила, що з 2000 року проживає з позивачем, за весь цей період ОСОБА_2 вона бачила 3-4 рази після реєстрації останньої в квартирі, остання в квартирі ніколи не проживала, її речі чи речі дитини в квартирі відсутні.

Свідок ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, працює двірником, пояснив, що ОСОБА_1 знає приблизно 3 роки, часто бував у нього дома (1 раз на 2 тижні), стверджує, що ОСОБА_1 проживав в квартирі сам, нічого йому не говорив про дочку чи внуків. В квартирі ОСОБА_1 бачив диван, в приміщенні безлад, дитячих і жіночих речей не бачив, ОСОБА_2 він не бачив жодного разу.

Свідок ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, пенсіонер, пояснила, що вона є матір'ю ОСОБА_2, на сьогоднішній день остання проживає у чоловіка, а перед цим проживала у неї (свідка). Свідок стверджує, що ОСОБА_1 сам запропонував зареєструвати ОСОБА_2 в своїй квартирі, остання з сином неодноразово ночувала в квартирі ОСОБА_1, приносила йому продукти, прибирала. Останній раз ОСОБА_2 була у ОСОБА_1 в квітні 2015 року, постійно ОСОБА_2 проживала у чоловіка по АДРЕСА_5, в квартирі ОСОБА_1 не було спального місця для неї та дітей. Свідок стверджує, що ОСОБА_1 не хотів, щоб дочка сплачувала за квартиру.

Свідок ОСОБА_9., ІНФОРМАЦІЯ_9, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6, працює розподільником робіт в Інституті надтвердих матеріалів, пояснила, що вона хрещена мати ОСОБА_2, давно знає ОСОБА_1, який приходив до них на дні народження, запропонував, щоб ОСОБА_2 з онуком переїхала до нього. ОСОБА_2 постійно відвідувала батька, ночувала у нього, з 2007 року проживає на АДРЕСА_5.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого Ленінградською районною радою народних депутатів м. Києва 22.12.2000 року ОСОБА_1 належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 22.12.2000 №3817 (а. с. 11 - копія свідоцтва).

Відповідно до довідки з місця проживання сім'ї та реєстрації форми №3 від 20.11.2015 року (а. с. 89), у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 - власник, ОСОБА_2 - дочка, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - онуки. Факт реєстрації ОСОБА_2 в АДРЕСА_1, підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС м. Києва від 25.08.2015 року (а. с. 29), листом, довідкою ЄРРЦ, філія 811 від 23.06.2015 (а. с. 18 - 19).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за місцем реєстрації не проживають з 2010 року, особистих жіночих та дитячих речей, спального місця в житловому приміщенні не має, що підтверджується актом від 26.06.2015 року (а. с. 25), листом Святошинської РДА в м. Києві від 17.07.2015 року №107-5614/40 (а. с. 24), листом Святошинського ГУ МВС України в м. Києві від 22.07.2015 року №51/Н-2140 (а. с. 16).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з дітьми ніколи постійно не проживала у спірній квартирі.

ОСОБА_1 стверджує, що не знає ОСОБА_2 та її дітей, а зареєстрував ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на прохання знайомої з метою працевлаштування ОСОБА_2 в м. Києві, останні жодного дня не проживали в його квартирі, не користувалися квартирою і не сплачували комунальних платежів. ОСОБА_1 стверджує, що відповідачі за його позовом не являються членами його сім'ї, не пов'язані кровним спорідненням, спільним побутом, не мають жодних взаємних прав і обов'язків, їх реєстрація порушує його права володіти, користуватися і розпоряджатися майном, створює негативні наслідки, пов'язані з несенням додаткових витрат на утримання квартири та оплати комунальних послуг.

Проте вказані твердження були спростовані в ході розгляду справи. Зокрема встановлено, що ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого ВРАЦС Подільського РУЮ у м.Києві 16.03.2012 року (а. с. 56), а ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - онуки ОСОБА_1

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відвідували ОСОБА_1, були у спірній квартирі, ОСОБА_1 проводив з ними час, що підтверджується фотографіями (а. с. 57 - 58).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою на підставі ст. 391 ЦК України, оскільки останні жодного дня не проживали в його квартирі, не користувалися квартирою, не сплачували комунальних платежів та не являються членами його сім'ї.

Стаття 391 ЦК України, на підставі якої ОСОБА_1 просить задовольнити позовні вимоги надає йому право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Тобто, звертаючись на підставі вказаної норми, позивач повинен довести створення відповідачами йому перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (квартирою).

Як роз'яснено в пункті 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Відповідач не зазначає, якими діями відповідачів порушується його право власності чи законного володіння, які створюються перешкоди.

Як роз'яснено в пункті 39 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року N 5 члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

У разі виникнення спору між власником і членами його сім'ї суд повинен врахувати, що право члена сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім'ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідачі є членами сім'ї власника житла, а тому на них розповсюджуються положення ст. 405 ЦК України і саме з підстав встановлених вказаною нормою та ст. 406 ЦК України вони можуть бути визнані такими, що втратили право на користування житлом (право користування може бути припинене).

Позивач не визнає їх членами сім'ї і не просить визнати їх саме як членів сім'ї власника житла такими, що втратили право на користування цим житлом.

В даному спорі відсутні підстави для застосування ст. 391 ЦК України, а підлягають застосуванню саме положення ст. 405 ЦК України, чого позивач не просить і навпаки заперечує, оскільки заперечує факт родинних зв'язків з відповідачами, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Тобто, підставою для втрати права на користування житлом є відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік.

Матеріали справи не містять беззаперечних доказів відсутності ОСОБА_2 в квартирі понад один рік, пояснення свідків з даного приводу є суперечливими, проте дають підстави стверджувати, що відповідач відвідувала квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_10 у ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4 (а. с. 60), а тому остання не мала можливості з'являтися до квартири. Проживати в квартирі ОСОБА_2 з двома дітьми також не мала можливість через малу площу квартири та неналежний санітарний стан квартири (що вбачається з фотографій).

Наведене свідчить, що ОСОБА_2 з дітьми була відсутня в квартирі з квітня 2015 року з поважних причин, а тому відсутні підстави для застосування ч. 2 ст. 405 ЦК України.

На підставі наведеного суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про усуненні їй та її дітям ОСОБА_3 і ОСОБА_4 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення і передачі ключів від квартири суд виходить з наступного.

В судовому засіданні позивач визнала, що ніколи постійно не проживала у спірній квартирі, а проживала у чоловіка і своєї матері, домовленості з батьком щодо її постійного проживання у квартирі не було, навпаки, згідно домовленостей вона не мала права постійно проживати у квартирі, тому відсутні підстави для задоволення зустрічного позову.

Керуючись ст. ст. 391, 405, 406 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні первісної і зустрічної позовних заяв.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги та може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ