Провадження № 2/761/1194/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарі - Данилевській Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» про визнання недійсним договору поруки, -

встановив:

У липні 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» про визнання недійсним договору поруки.

Позивач зазначив, що 14 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством «Банк Фінанси та Кредит» (далі Банк) укладено Кредитний договір № 392-08-И, згідно із яким надано Позичальнику Банком в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості платності кредит у сумі 88 000,00 доларів США з оплатою 8,0 % річних. За Додатковою угодою № 1 від 30 січня 2009 року, укладеною Банком з позичальником ОСОБА_3 до Кредитного договору Позичальник зобов'язується повністю повернути до 13 січня 2038 року, отриманий кредит шляхом сплати щомісячного Ануїтетного платежу у розмірі 635 дол. США.

На забезпечення Кредитного договору Банком укладено з ОСОБА_1, позивачем, Договір поруки № 392-08-П від 14 серпня 2008 року, додаткову угоду № 1 від 30 січня 2009 року.

Позивач зазначив, що відповідно до Додаткової угоди (до Договору поруки) Поручитель зобов'язується перед Банком відповідати у повному обсязі за повне та своєчасне виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором до 13 січня 2038 року.

Крім того, був укладений Договір застави майнових прав вимоги б/н від 21 серпня 2008 року, між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством «Банк Фінанси та Кредит», згідно з яким Позичальник передає в заставу Банку належні майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Оспорюючи договір поруки № 392-08-П від 14.08.2008 року, Позивач, як поручитель, вважає, що договір поруки є нікчемним (недійсним).

Позивач зазначив, що на його думку, виходячи із змісту Кредитного договору, договору поруки, договору застави майнових прав, кредитний договір по своїй правовій природі є договором про іпотечний борг.

Так, у відповідності до п. 2.2. Кредитного договору кредитні ресурси надані Позичальнику за кредитним договором використовуються за цільовим призначенням: для придбання іменної цільової облігації, вартістю 471 897,26 грн. 26 коп без ПДВ, на підставі якої Покупець, отримає нерухомість - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Тобто кошти отримані для придбання фізичною особою нерухомості, що підтверджується також договором застави майнових прав вимоги б/н від 21 серпня 2008 року, яким Позичальником, у заставу Банку передаються майнові права вимоги на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Іпотечний договір має бути укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений.

Договір поруки, укладений з позивачем, є недійсним на підставі ст.553, ст.554 ЦК України, приймаючи до уваги, що Кредитний договір по своїй природі є Договір про іпотечний борг. Відповідач повинний був до укладання Кредитного договору про іпотечний борг, повідомити, у письмовій формі Позичальника, Поручителя, як солідарного боржника, основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу, що не було виконано Відповідачем.

Враховуючі викладені обставини, пов'язані із укладенням позивачем договору поруки, позивач просив:

Визнати недійсним договір поруки № 392-08-П від 14.08.2008 р. укладеного між Громадянином України ОСОБА_1, що зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Банк Фінанси та Кредит», в особі начальника відділення № 8 філії «Центральне регіональне відділення», ВАТ Банк «Фінанси та Кредит», Григоренко Лідії Володимирівни, що діяла на підставі Довіреності від 02 липня 2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Слободяном В.М. та зареєстрованої в реєстрі за № 2501; - Покласти витрати на судовий збір, в розмірі - 243,60 грн., на Відповідача.

У письмових запереченнях представник відповідача посилається на те, що зобов'язання до договором поруки є похідними від основного зобов'язання, у даному випадку - кредитного зобов'язання ОСОБА_3, перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року у справі №756/17453/13-ц позов Банку до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 задоволено, стягнуто ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно заборгованість, що виникла з Кредитного договору № 392- 08-И/09 від 14 серпня 2008 року на користь Банку. При ухваленні рішення у вказаній справі суд досліджував усі необхідні докази у справі, а саме: Кредитний договір, Договір застави облігації, Договір застави майнових прав вимоги, - на які посилається Позивач у звітному провадженні.

Відповідач посилаючись на приюдиційне значення рішення Апеляційного суду м. Києва у справі №756/17453/13-ц, просить відмовити у задоволенні позову. До того ж представник відповідача просить суд застосувати наслідки спливу загального строку позовної давності (3 роки) до вимоги про визнання договору, укладеного 14 серпня 2008 року.

У судовому засідання позивач підтримав в повному обсязі позовні вимоги, просив суд винести рішення, яким задовольнити позовні вимоги, враховуючи викладені ним доводи стосовно того, що кошти отримані для придбання фізичною особою нерухомості, що підтверджується також договором застави майнових прав вимоги б/н від 21 серпня 2008 року, предметом якого є - передача Позичальником, у заставу Банку належні майнові права вимоги на однокімнатну квартиру. Укладений Кредитний договір на думку позивача є договором про іпотечний борг.

Представник відповідачки у судовому засіданні підтримав в повному обсязі свої письмові заперечення проти позову. Щодо доводів позивача пояснив, що зобов'язання за договором поруки є похідними від основного зобов'язання, у даному випадку - кредитного зобов'язання ОСОБА_3 перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Тому було укладено між сторонами договір застави майнових прав вимоги, що виникли у заставодавця із придбаної за кредитні кошти облігації. Стверджує, йдеться про майнові права, які у відповідності із ст. 181 ЦК України класифікуються як рухомі речі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Як вбачається із матеріалів справи 14 серпня 2008 року між ОСОБА_3 (надалі - Позичальник) та Відкритим акціонерним товариством «Банк Фінанси та Кредит», правонаступником якого є відповідач, (надалі - Банк) укладено Кредитний договір № 392-08-И (надалі - Кредитний договір). Предметом Кредитного договору є надання Банком Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів в сумі 88 000,00 дол. США з оплатою по процентній ставці 8,0 (вісім) % річних. У відповідності до п. 2.2. Кредитного договору кредитні ресурси отримані Позичальником за кредитним договором використовуються за цільовим призначенням: для придбання іменної цільової облігації, вартістю 471 897,26 грн. 26 коп. без ПДВ, на підставі якої Покупець, отримає нерухомість - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

30 січня 2009 року до Кредитного договору укладено Додаткову угоду № 1, відповідно до якої Позичальник зобов'язується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за Кредитним договором до 13 січня 2038 року шляхом сплати щомісячного Ануїтетного платежу у розмірі 635 дол. США. Позичальник зобов'язався повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за Кредитним договором шляхом зарахування відповідної суми на рахунок, а саме 0/0205.

На забезпечення по Кредитному договору 14 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», в особі начальника відділення № 8 філії «Центральне регіональне відділення», що діяв на підставі Довіреності від 02 липня 2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Слободяном В.М. та зареєстрованої в реєстрі за № 2501 укладено Договір поруки № 392-08-П.

30 січня 2009 року до Договору поруки укладено Додаткову угоду відповідно до якої Позивач зобов'язується перед Банком відповідати у повному обсязі за повне та своєчасне виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором до 13 січня 2038 року.

Звертаючись до суду з позовом про визнання договору поруки недійсним, позивач посилається на те, що договір поруки, укладений з відповідачем на забезпечення кредитного договору про надання кредиту, укладеного між ОСОБА_3 як позичальником та Банком, є недійсним з посиланням на ч.1 ст.203 ЦК України щодо змісту правочину, який суперечить вимогам вказаним у статті, ст.215 ЦК та ч.1 ст.236 ЦК щодо моменту недійсності правочину та інші статті, зокрема ст.ст. 553, 554 ЦК щодо обсягу зобов'язань солідарних боржників.

Позивач обґрунтував вимоги про те, що Договір поруки є недійсним з дати його укладення посилаючись, що Кредитний договір у даній справі «по своїй природі є Договір про іпотечний борг і відповідно до ст.2 Закону Кредитор/Відповідач повинний був до укладання Кредитного договору про іпотечний борг, повідомити, у письмовій формі Позичальника, Поручителя, як солідарного боржника, основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу, що не було виконано Відповідачем.»

Доказом, що підтверджує доводи, що укладений Кредитний договір за своєю природою є Договором про іпотечний борг, позивач вважає такі обставини. Кошти отримані для придбання фізичною особою нерухомості, що підтверджується зокрема договором застави майнових прав вимоги від 21 серпня 2008 року, предметом якого є - передача Позичальником, у заставу Банку належні майнові права вимоги на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Тобто викладене свідчить про іпотеку щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, а отже угода між Банком і позичальником є іпотечним договором, до якого має бути застосовані інші норми законодавства.

Між тим, суд вважає ці доводи є безпідставними за посиланням на таке.

Згідно із ст. 546 ЦК України визначені види забезпечення зобов'язання, у тому числі договір поруки. Як встановлено ст.553 ЦК за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. (ч.1)

Оскільки, згідно із положеннями вищезазначених статей зобов'язання за договором поруки є похідними від основного зобов'язання, укладений Банком з позивачем договір поруки на забезпечення кредитного зобов'язання ОСОБА_3, як позичальника, яким отримано кредит від Банку, є похідним від кредитного договору.

Між тим, Рішенням Колегії суддів Судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року у справі №756/17453/13-ц задоволено позов АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення на користь Банку солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованості, що виникла з Кредитного договору № 392- 08-И/09 від 14 серпня 2008 року.

Апеляційний суд, ухвалюючи зазначене рішення, дослідивши матеріали справи що між Банком і позичальником, вирішив спір, визнавши відповідність законодавству укладених Банком договорів Кредитний договір, тобто за обставинами справи укладено Банком з позичальником Кредитний договір, Договір застави облігації, Договір застави майнових прав вимоги, а також укладений з ОСОБА_1 на забезпечення Кредитного договору договір поруки. (арк.3 рішення).

Більш того, Апеляційний суд, перевіряючи доводи ОСОБА_3 в частині припинення поруки, підтримані ОСОБА_1 у судовому засіданні, (арк.4 рішення) зазначив «відповідно до ст.554 ЦК поручитель відповідає перед Банком якщо позичальник згідно договору взяті на себе зобовязвння не виконав», тому вимоги Банку про стягнення заборгованості солідарно з обох відповідачів були задоволені частково з посиланням на досліджені матеріали справи.

Обставини, встановлені рішенням суду, що, набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3.ст.61 ЦПК)

За таких обставин відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» про визнання недійсним договору поруки.

Щодо заяви представника відповідача про застосування передбачених положень ч.4.ст.257 ЦК України, як підстави для відмови у позові за спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, то суд, враховуючи положення ч.1 ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Оскільки у даній справі суд вважає, що вимоги, з якими особа звернулась до суду не підлягають захисту за їх недоведеністю, то підстав для застосування положень ч.4.ст.257 ЦК України немає.

На підставі 203, 215, 553, 554, 256 ЦК України, та керуючись ст.ст. 3, 10, 57, 58, 60, 61, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» про визнання недійсним договору поруки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційному суду міста Києва через Шевченківський районний суд м. Києва, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя: Малинников О.Ф.