Провадження № 22-ц/780/5689/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 17.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

17 листопада 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі :

головуючогот судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Верланова С.М.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року у справі за поданням міського відділу Державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області про визначення частки майна боржника ОСОБА_3, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року міський відділ Державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Київській області звернувся до суду із вищезазначеним поданням, посилаючись на те, що на виконанні у ВДВС Білоцерківського МРУЮ перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 2527 від 29 серпня 2014 року, вчиненого приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4, про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 388993,92 грн.

Вказував, що під час проведення виконавчих дій було зясовано, що боржник ОСОБА_3 із 16 вересня 2003 року по 10 червня 2014 року перебував у шлюбі зі ОСОБА_6, в період якого подружжям було набуто нерухоме майно, що зареєстроване на колишню дружину боржника. Так, згідно інформації, наданої з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30 вересня 2014 року ОСОБА_6 є власницею наступного майна: квартири № 7 у житловому будинку по вул. Нестерова 30, 32 у м.Біла Церква Київської області, земельної ділянки площею 0,0155 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по вул. Нестерова 30 у м.Біла Церква Київської області, кадастровий номер :03:029:0082, приміщення магазину-кафе, прохідної будинок № 225-б по вул.16-го Липня в смт.Десятин Надвірнянського району Івано-Франківської області.

У звязку із наведеним, посилаючись на ч.6 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» просив суд визначити частку боржника ОСОБА_3 у вищевказаній спільній сумісній власності подружжя та звернути стягнення на належну йому частину у розмірі 1/2.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року подання задоволено частково. Визначено, що ОСОБА_3, як одному із подружжя, належить на праві власності 1/2 частка квартири № 7 в житловому будинку по вул. Нестерова, 30, 32 у м. Біла Церква Київської області, вартістю 272558,00 грн, зареєстрованої на підставі свідоцтва про право власності від 26 листопада 2009 року, виданого Білоцерківським управлінням ЖКГ, 1/2 частка земельної ділянки площею 0,0155 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: вулиця Нестерова, 30 в м. Біла Церква Київської області, вартістю 18 520,95 грн, державний акт серії ЯЖ № 479151, зареєстрований 04 листопада 2008 року № 75, кадастровий № :03:029:0082, 1/2 частка магазину-кафе, прохідної за адресою: вулиця 16-го Липня, будинок 225б, смт. Десятин, Надвірнянського району, Івано-Франківської області вартістю 97 530,00 грн, зареєстрованого на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12 березня 2010 року державним нотаріусом другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, реєстровий № 1-857.

У задоволенні решти вимог подання відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду ОСОБА_2 як особа, яка не брала участь у розгляді справи, проте вважає, що суд вирішив питання про її права і обовязки, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що ні боржник ОСОБА_3, ні його дружина ОСОБА_6 не є власниками квартири АДРЕСА_1, 32 у м.Біла Церква та земельної ділянки по вул. Нестерова 30 у м.Біла Церква Київської області, поскільки дане майно було відчужено ними за нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу від 11 грудня 2009 року. Набувачем і власником цього майна є він.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у ВДВС Білоцерківського МУЮ перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 2527 від 29 серпня 2014 року, виданого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 боргу у сумі 388 993,92 грн.

03 вересня 2014 року державним виконавцем ВДВС Білоцерківського МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса.

Листом від 18 вересня 2014 року № 02.2.04-31/3942 відділ державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції повідомив про наявність актового запису про шлюб № 1189 від 16 вересня 2003 року на ОСОБА_3 та ОСОБА_6, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції у Київській області. Даний шлюб розірвано на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 10 червня 2014 року.

Боржник ОСОБА_3 з 16 вересня 2003 року по 10 червня 2014 року перебував у шлюбі з ОСОБА_6 За період перебування у шлюбі з 2003 року по 2014 рік подружжям було набуто нерухоме майно, яке зареєстроване на колишню дружину боржника ОСОБА_6

Задовольняючи подання частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що набуття квартири № 7 в житловому будинку по вулиці Нестерова, 30, 32 у м. Біла Церква Київської області, земельної ділянки площею 0,0155 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: вулиця Нестерова, 30 в м. Біла Церква Київської області, магазину-кафе, прохідної за адресою: вулиця 16-го Липня, будинок 225б, смт. Десятин, Надвірнянського району, Івано-Франківської області за час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_6, свідчить про перебування зазначеного майна у спільній сумісній власності подружжя, а тому, з огляду на рівність часток подружжя у спільному майні, розмір частки боржника ОСОБА_3 у ньому становить 1/2.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони зроблені в результаті неповного зясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Згідно ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до розяснень викладених у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування.

За змістом вказаних норм суд на підставі належних і допустимих доказів має встановити в тому числі чи є боржник власником спірного майна та чи володіє він майном спільно з іншими особами.

В матеріалах справи містяться два нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу від 11 грудня 2009 року, за якими ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_6 наступне нерухоме майно: квартиру № 7 в житловому будинку по вулиці Нестерова, 30, 32 в м. Біла Церква Київської області та земельну ділянку площею 0,0155 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: вул. Нестерова, 30 у м. Біла Церква Київської області.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, в редакції станом на 11 грудня 2009 року, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що 11 грудня 2009 року при нотаріальному посвідченні договорів купівлі-продажу майна проведено їх державну реєстрацію, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів.

З наведеного слідує, що ОСОБА_2 є законним власником зазначеного вище нерухомого майна. До таких же висновків прийшла касаційна інстанція при скасуванні попередніх судових рішень.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції в частині визначення частки боржника ОСОБА_3 у праві власності на квартиру № 7 в по вул. Нестерова, 30, 32 у м. Біла Церква та земельної ділянки площею 0,0155 га по вул.Нестерова, 30 в м. Біла Церква підлягає до скасування із постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання, поскільки майно, в якому державний виконавець просить визначити частку не належить боржнику.

Заперечення кредитора ОСОБА_5 про те, що згідно ч.4 ст.334 ЦК України право власності у набувача нерухомого майна за договором, яе підлягає державній реєстрації виникає дня такої реєстрації відповідно до закону, а право власності ОСОБА_2 на спірне майно не зареєстроване у встановленому законом порядку, не грунтуються на законі.

В даному випадку кредитор посилається ч.4 ст.334 ЦК України в редакції Закону № 1878-VІ від 11 лютого 2010 року.

В той же час згідно ч.4 ст.334 ЦК України в редакції станом на час укладання договорів, тобто станом на 11 грудня 2009 року, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. В даній нормі йдеться про державну реєстрацію договору в Єдиному державному реєстрі правочинів, а не про державну реєстрацію права власності, як помилково вважає кредитор.

З матеріалів справи вбачається, що обидва нотаріально посвідчені договори у встановленому порядку пройшли державну реєстрацію, а отже у ОСОБА_2 виникло право віласності на спірне нерухоме майно.

В іншій частині, а саме в частині визначення частки майна боржника ОСОБА_3 у праві власності на приміщення магазину-кафе, прохідної за адресою: вулиця 16-го Липня, будинок 225б, смт. Десятин, Надвірнянського району, Івано-Франківської області колегія суддів залишає ухвалу без змін, поскільки дане майно не належить арпелянту і іншами особами правомірність постановлення ухвали в цій частині не оскаржується.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2014 року в частині визначення частки майна боржника ОСОБА_3 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1, 32 у м.Біла Церква Київської області та у праві власності на земельну ділянку площею 0,0155 га по вул. Нестерова 30 у м.Біла Церква Київської області скасувати і постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання міського відділу Державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області в цій частині.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: