Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/28/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

11.02.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Єгорової С.М.,

суддів: Дуковського О.Л., Фомічова С.Є.

із секретарем Кравченко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом виконавчого комітету Кіровоградської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - ЖЕО №3, про виселення із самовільно зайнятого житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 19 червня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року Виконавчий комітет Кіровоградської міської ради звернувся в суд із вказаним позовом, в якому після уточнення заявлених вимог з врахуванням заяви від 16.03.2015 року, просив виселити ОСОБА_2 разом із його неповнолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири № 76 у будинку по проспекту Правди, 5 у м. Кіровограді, без надання іншого житлового приміщення. Посилався на те, що спірна квартира належить до комунальної власності територіальної громади м. Кіровограда. На підставі ордеру № 22 від 19.02.1991 року вона як службове житло була надана ОСОБА_4, який проживав в ній і помер 11.03.2014 року. Після його смерті працівниками КРЕП № 3, правонаступником якого є комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №3» Кіровоградської міської ради» (КП "ЖЕО № 3" КМР"), квартира була опечатана. 26.09.2014 року о 9 годині, комісією у складі працівників КРЕП №3 за участі представника МВ УМВС України в області та відділу ведення обліку житла Кіровоградської міської ради було заплановано опис наявного у квартирі майна та повторне опечатування квартири. При виході на місце з'ясовано, що печатку КРЕПа №3 з вхідних дверей квартири зірвано. За повідомленням сусідки - до квартири заходив брат померлого відповідач у даній справі ОСОБА_2 Після телефонного дзвінка відповідач особисто з'явився та надав доступ до помешкання. Працівниками КРЕП йому було роз'яснено про необхідність звільнення спірної квартири, проте він добровільно квартиру не звільнив, продовжує нею користуватись без правоих підстав, вселив туди свого неповнолітнього сина, чим порушує право позивача на розпорядження спірним житлом та видачу ордера особам, які не забезпечені житлом або потребують покращення своїх житлових умов .

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 19 червня 2015 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_2 разом із його неповнолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири № 76, що знаходиться у будинку по проспекту Правди, 5 у м. Кіровограді, без надання іншого житлового приміщення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діяв у своїх інтересах та інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_3, ставиться питання про скасування судового рішення з підстав його незаконності та невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначається, що вони були членами сім'ї померлого квартиронаймача, тому не можуть бути виселені зі службового житла без надання іншого житлового приміщення.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 Захарченка, який підтримав доводи апеляційної скарги, представників Кіровоградського міськвиконкому ОСОБА_5 та КП "ЖЕО № 3" КМР" ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про виселення ОСОБА_2 та його неповнолітнього сина ОСОБА_3 із житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення, суд першої інстанції виходив з того, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, відповідачі вселились і займають квартиру без достатніх правових підстав, не довели, що були членами сім'ї померлого квартиронаймача, а тому їх перебування у спірній квартирі порушує права позивача як власника житла.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності територіальної громади м. Кіровограда, що підтверджується довідкою обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об»єднане бюро технічної інвентаризації» від 03.10.2014 року за №672-17/20, згідно якої правова реєстрація житлового будинку по пр. Правди, 5 проведена за Кіровоградським міськвиконкомом на підставі реєстраційного посвідчення від 06.09.1963 року. Право власності на квартиру АДРЕСА_2 не зареєстровано.

Згідно ордера №22 від 19.02.1991 року, у квартирі №76, що знаходиться у будинку по проспекту Правди, 5 у м. Кіровограді проживав та був зареєстрований ОСОБА_4, який помер 11 березня 2014 року ( а.с.16, 53 т.1).

ОСОБА_4, який на той час працював на ПУВКГ трактористом, спірна квартира була надана як службова згідно виписки з протоколу №56 від 02.01.1991 року та на підставі рішення виконкому Кіровоградської міської Ради №103 від 13.02.1991 року (а.с. 13 т.1).

Квартира на час розгляду спору не втратила статус службової, рішення про це у матеріалах справи відсутнє. Будинок, у якому вона знаходиться перебуває на балансі КП "ЖЕО № 3" КМР", якому передана після реогранізації КРЕП № 3 (а.с. 187-189, 218-229).

З 31.08.2004 року ОСОБА_4 звільнився із ОКВП "Дніпро-Кіровоград" та продовжував проживати в квартирі по день своєї смерті. Інших осіб в спірній квартирі не зареєстровано.

Після смерті вказаного квартиронаймача квартира була опечатана працівниками КРЕПу №3, на балансі якого перебувало спірне нерухоме майно. 26.09.2014 року о 9 годині комісією у складі працівників КРЕП № 3 за участі представника МВ УМВС України в області та відділу ведення обліку житла Кіровоградської міської ради було заплановано опис наявного у квартирі майна та повторне опечатування квартири, проте було виявлено, що вона зайнята відповідачами і запропоновано її звільнити.

Як пояснила свідок ОСОБА_7 відповідачі з 2010 року доглядали за хворим квартиронаймачем ОСОБА_4, який доводився братом ОСОБА_2

При цьому, відповідач ОСОБА_2 з листопада 2002 року зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується штампом у його паспорті (а.с. 58 т. 1), а його неповнолітній син ОСОБА_3 при одержанні паспорта 24.10.2014 року був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 11 т. 2).

Відповідно до частин першої, другої статті 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом статті 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно статті 125 ЖК УРСР до осіб, яких не може бути виселено із службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення відносяться, зокрема, члени сім'ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення.

Як встановлено судом першої інстанції, померлому ОСОБА_4 було видано ордер на спірну квартиру, в який включено лише його.

Згідно ч.3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Належних доказів щодо вселення як членів сім'ї та проживання у спірній квартирі разом з квартиронаймачем однією сім'єю на день смерті останнього відповідачами не надано. Їх посилання на те, що вони доглядали за померлим на несли витрати на його лікування, що підтверджують довідкою про причину смерті ОСОБА_4 (а.с. 55 т.1) та чеками з аптек (а.с. 28-46 т. 2), не може свідчити про ведення спільного господарства з померлим.

Здійснення витрат на утримання спірного житла і оплату комунальних послуг відповідачі також не підтвердили.

На спростування доводів апеляційної скарги щодо здійснення відповідачами прав користування спірним житлом як члени сім"ї наймача, представником КП "ЖЕО № 3" КМР" надано виписку з особового рахунку по квартирі АДРЕСА_3, з якої вбачається, що з березня 2012 року оплата за користування житлом взагалі не проводилась (а.с. 52-53 т. 2).

Отже, правильним є висновок суду про те, що відповідачі не мають права користування спірною квартирою у зв'язку з відсутністю доказів правомірності їх вселення та проживання на правах членів сім"ї на час смерті квартиронаймача, відсутності іншого житла.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачівсупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не довели законності свого поселення у спірну квартиру, користування цим приміщенням для постійного проживання та ведення з наймачем спільного господарства, проживання там на правах члена сім"ї на час смерті квартиронаймача, що має значення для правильного вирішення справи по суті.

У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд повинен оцінити належність і допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, відобразивши результати оцінки доказів у рішенні.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при ухваленні рішення та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 19 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: