Справа №488/6725/14-ц 16.02.2016 16.02.2016 16.02.2016
Провадження №22-ц/784/410/16
Справа № 488/6725/14-ц Головуючий першої інстанції: Циганок В.Г.
Провадження № 22-ц/784/410/16 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Довжук Т.С., Шолох З.Л.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2, представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 - на заочне рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 18 серпня 2015 року за позовом ОСОБА_5 Александера до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та витрат на здійснення безготівкових розрахунків.

Позивач зазначав, що відповідачка позичила у нього гроші, які він їй перерахував банківськими переказами. Так, через платіжну систему Western Union ОСОБА_4 отримала від нього в період з 23 березня 2012р. по 11 вересня 2014р. 21 450 доларів США, загальна вартість витрат на здійснення цих переказів становить 1 178 доларів США. Через платіжну систему Money Gram 18 червня 2014р. та 23 червня 2014р. ОСОБА_4 отримала від нього 1 900 доларів США, загальна вартість витрат на здійснення переказів становить 37,99 доларів США. Крім того, на рахунок ОСОБА_4 у ПАТ «Альфа-Банк» ним 09 вересня 2014р., 11 вересня 2014р., 19 вересня 2014р., 02 жовтня 2014р. та 10 жовтня 2014р. було переведено кошти в загальній сумі 7 250 доларів США, загальна вартість витрат на здійснення цих банківських переказів становить 225 доларів США.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_5 з урахуванням збільшених ним 18 червня 2015 року позовних вимог у звязку зі збільшенням курсу долара США по відношенню до національної валюти України просив стягнути з відповідачки 30 600 доларів США, що еквівалентно 677 720 грн. 81 коп., боргу за договором позики, 1440,99 доларів США, що еквівалентно 31914грн.67коп., витрат на здійснення безготівкових розрахунків, а також відшкодування судових витрат.

Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 серпня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 (Moszynski Gary Alexander), громадянина США, суму боргу за договором позики в розмірі 30600 (тридцять тисяч шістсот) доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення становить 673 775 грн 56 коп., фактично понесені витрати щодо безготівкових розрахунків за позикою у розмірі 1440,99 доларів США, що еквівалентно 31728грн. 88коп. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 3654 гривень.

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

За такого, відповідно до викладених вимог закону, суд розглядає справи лише в межах заявлених вимог і не може самостійно їх змінювати.

Обравши способом захисту прав стягнення з відповідачки боргу за договором позики, позивач в силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається: що сторонами був укладений саме договір позики, за яким відповідачка ухиляється від виконання свого обовязку по поверненню суми позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Судом встановлено, що в період з 23 березня 2012р. по 11 вересня 2014р. позивачем було перераховано відповідачці через платіжні системи Western Union MoneyGram сума в загальному розмірі 23350 доларів США. Крім того, на рахунок ОСОБА_4 у ПАТ «Альфа-Банк» позивачем в період з 09 вересня 2014р. по 10 жовтня 2014р. було перераховано кошти в загальній сумі 7 250 доларів США. Вказані обставини відповідач не заперечувала.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що встановлення вищевикладених обставин свідчить про доведення позивачем укладання сторонами договору позики, за яким відповідачка має заборгованість в загальному розмірі 30600 доларів США, що еквівалентно 673775грн.56коп. Також суд, посилаючись на ст.ст. 22, 1160 ЦК України, вважав обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідачки понесені ОСОБА_5 витрати щодо здійснення безготівкових переказів коштів за позикою в загальному розмірі 1440,99 доларів США, що еквівалентно 31728грн.88коп.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки, визначаючи характер правовідносин сторін, суд помилково вважав доведеним позивачем факт укладання сторонами саме договору позики.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, у разі предявлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобовязання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням його повернення та дати отримання коштів.

Така правова позиція щодо змісту договору позики, його умов, моменту укладання і вимог до письмової форми договору викладена у постановах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79 цс14 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Надані позивачем копії повідомлень про переказ коштів та копії електронного листування сторін не є належними письмовими документами на підтвердження укладання договору позики та його умов у розумінні статті 207 та ч. 2 статті 1047 ЦК України та не містять відомостей про те, що воля сторін була направлена саме на укладання договору позики. У матеріалах справи відсутні докази, що відповідачка зверталась до позивача з проханням позичити їй кошти або зобовязалась повернути йому перераховані їй кошти.

Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 не доведено укладання ним із ОСОБА_4 договору позики, а тому відсутні правові підстави для покладення на відповідачку обовязку позичальника щодо повернення позичених коштів

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що вважати обґрунтованим висновок суду про задоволення позову ОСОБА_5 немає підстав.

Враховуючи встановлені ст. 303 ЦПК України межі розгляду справи апеляційним судом та ст. 11 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства, не можна прийняти до уваги посилання представника позивача на безпідставність доводів апелянта про передачу грошових коштів позивачці у якості дарунків в звязку із нікчемністю таких договорів дарування.

В звязку з викладеним рішення суд першої інстанції відповідно до п.2 ч. 1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 18 серпня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_5 Александера до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Т.С. Довжук

ОСОБА_6