Дата документу 04.11.2016
Справа № 501/1338/16-ц
РІШЕННЯ

02 листопада 2016 року м. Чорноморськ.

Іллічівський міський суд Одеської області у складі :

головуючого судді - Смирнова В.В.,

при секретарі Куркудим В.М.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за несплачені аліменти за період з 15.07.2015р по 17.10.2016р. у розмірі 208 060,11 гривен та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання сплати аліментів за період з 22.02.2012 р. по 05.07.2015 р, третя особа відділ Державної виконавчої служби Іллічівського управління юстиції Одеської області,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2016 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про

стягнення неустойки (пені) за прострочу виплати аліментів, за період з 15.07.2015 року по 05.06.2016 рік, та просить всі судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що згідно виконавчого листа Іллічівського міського суду Одеської області від 15 березня 2012 року з ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти у розмірі 1200 гривен щомісячно. Позивач вказує, що виконавчий лист довідділ Державної виконавчої служби Іллічівського управління юстиції Одеської області вона подала 14.05.2015 року. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, зробленого державним виконавцем, станом на 05.07.2015 року виникла заборгованість у розмірі 45 329,07 грн. Та позивачка просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, за період з 15.05.2015 року по 05.06.2016 року, що складає, згідно її розрахунків, 147 319, 25 грн.

Позивачка вказує в позові, що відповідач ухиляється від сплати боргу за аліментами.

У зв'язку з цим позивачка звернулася до суду з даним позовом та в подальшому збільшила свої позивні вимоги, та просить судстягнути з відповідача неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, за період з 15.05.2015 року по 17.10.2016 року, що складає, згідно її розрахунків, 208 060,11 грн., та покласти усі судові витрати на відповідача.

29.06.2016 року ОСОБА_3 подав до суду з зустрічний позов про визнання сплати аліментів за період з 22.02.2012 р. по 05.07.2015р. У зустрічному позові ОСОБА_3 стверджує, що він сплатив аліменти ОСОБА_1 в повному обсязі, та навіть більше. В обґрунтування свого зустрічного позову ОСОБА_3 надав суду виписки по руху коштів на рахунках банків АКБ «Порто-Франко», «Південний», відкритих на імя ОСОБА_1 Згідно яких вбачається, що позивачка отримала від відповідача, за період з 02.04.2012 року по 24.04.2015 року гроші в розмірі 189 803,37 дол. США, що складає 4 001 055,00грн. ( за курсом НБУ на 02.06.2016 року).

Позивачка, в судовому засіданні, підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі, а в зустрічному позові ОСОБА_3 відмовити. Та позивачка визнала, що вона отримувала від ОСОБА_3 грошові кошті в розмірі 189 803,37 дол. США за період з 02.04.2012 року по 24.04.2015 року, які вона витрачала на утримання їхнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та своє існування, так як у даний період ніде не працювала, оскільки як стверджує позивач, в зазначений період проживала з ОСОБА_3 єдиною сімєю без шлюбу. Позивач зазначила, що ОСОБА_3 перераховував їй свою заробітну плату із-за кордону, та в призначенні платежу не зазначено, що це аліменти.

Відповідач заявлений позов не визнав та вважає, що він повністю сплатив усі аліменти, та надав пояснення у якості свідка, що він працює моряком на судах закордонного плавання, та роботодавцем являється не резидент України, який може перераховувати на банківські рахунки в Україну, тільки заробітну плату. Інші перекази роботодавець не може робити та не може розділяти заробітну плату за призначенням платежів. І тому ОСОБА_3 просить суд в позивних вимогах ОСОБА_1 відмовити повністю, а його зустрічний позов задовольнити.

Третя особа - відділ державної виконавчої служби Іллічівського управління юстиції Одеської області був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, однак представник відділу до суду не з'явився, суд приймає рішення про розгляд справи без представника третьої особи.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15.03.2012 року по справі № 1511/523/2012-ц стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1200,00грн. щомісячно(а.с.2), але позивачка ОСОБА_1 визнає що вона отримувала заробітну платню відповідача ОСОБА_3 повністю, аліменти з заробітної плати відповідача не відраховувала.

На підставі цього рішення, 14.05.2015року відкрито виконавче провадження (а.с.5-6).

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) примусове виконання рішення здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених Законом. Згідно ч.2 ст.17 Закону виконавчі листи, які видані судом, підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Відповідно до ч.ч.2.3.4 ст.74 Закону у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу), розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувача і боржника.

Частиною 9 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження визначено, що спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За положеннями ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час.

Відповідно до ч.4 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.

Аналіз зазначених норм, які регулюють виниклі правовідносини, вказує на те, що при стягненні аліментів за виконавчим листом, саме державний виконавець визначає розмір заборгованості аліментів. Такий розрахунок є обов'язковим для його виконання сторонами виконавчого провадження, якщо вони його не оспорюють.

Згідно із копією розрахунку заборгованості по аліментах, складеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Іллічівського управління юстиції Одеської області від 05.07.2015 року, встановлено заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, на утримання неповнолітнього сина у розмірі 45 329,07 грн..

Суд зазначає, що даний розрахунок, має статус остаточного документа, що не оскаржувався сторонами.

Таким чином, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч.7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Отже, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме.

Отже, вимога позивачки про стягнення з ОСОБА_3 на її користь неустойки (пені) по аліментах, в розмірі 208 060,11 грн., є необґрунтованою, тому в її задоволенні слід відмовити.

Статтею 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Матеріалами справи встановлено обставини які свідчать про те, що ОСОБА_3 перераховував ОСОБА_1 усю свою заробітну плату, та вона її отримувала і витрачала на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, та свої потреби.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, «За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.».

Суд вважає, що ОСОБА_3 перераховуючи ОСОБА_1 всю свою заробітну плату сплачував їй більше ніж може бути встановлено за ст. 181 СК України. Отже вимагати з людини більше ніж він заробляє не можливо. Заборгованість по аліментам виникла не з вини відповідача і він не повинен сплачувати пеню на підставі ч.1 ст.196 СК України.

У Постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року, по справі №6-81цс13, міститься правовій висновок про те, що зобов'язання по сплаті аліментів носять періодичний характер і повинні виконуватися щомісячно, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк на протязі якого кожне з цих зобов'язань повинні бути виконані, і з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожний місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого

обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розмір нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Суд бере до уваги розрахунок пені за прострочку виплати аліментів, наданий позивачкою, однак, звертає увагу, що нарахована позивачем пеня значно перевищує розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів.

Отже, суд відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, вважає, що аліменти сплачені, та заборгованості немає, отже неустойка( пеня) не може бути нарахована.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Так, із матеріалів справи вбачається, що позивачем не сплачений судовий збір. Про будь-які інші витрати, при розгляді справи, сторони суд не повідомили, та документів не надали.

Керуючись ст.ст.194-195 СК України, ст.551 ЦК України, ст.ст.17, 74 Закону України «Про виконавче провадження», п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15.05.2006 року №3, Постановою Верховного Суду України від 11.09.2013 року по справі №6-81цс13, ст.ст.10, 11, 60, 79, 84, 88, 213-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за несплачені аліменти за період з 15.07.2015р по 17.10.2016р. у розмірі 208 060,11 гривен - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання сплати аліментів за період з 22.02.2012 р. по 05.07.2015 р. третя особа відділ Державної виконавчої служби Іллічівського управління юстиції Одеської області задовольнити.

Визнати сплату аліментів ОСОБА_3 за період з 22.02.2012 р. по 05.07.2015 р. у розмірі 208 060,11 (двісті вісім тисяч шістдесят) гривен 11 копійок ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, (ІПН № НОМЕР_1), на користь на користь держави судовий збір у сумі 551,20 (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.) грн.

Повний текст рішення складено та підписано 04 листопада 2016 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Іллічівський міській суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Смирнов.