Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Леванчука А.О., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про виключення майна з акту опису та арешту майна, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 28 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що для забезпечення належного виконання умов кредитних договорів, укладених між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6 від 23 листопада 2006 року, від 19 листопада 2007 року, 29 лютого 2008 року, 22 вересня 2008 року, ОСОБА_6 передав в іпотеку банку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, Ѕ частину трикімнатної квартири АДРЕСА_3, Ѕ частину квартири АДРЕСА_4 про що були укладені відповідні договори іпотеки.

В подальшому позивачу стало відомо, що державним виконавцем Першого ВДВС Терноміського міського управління юстиції при примусовому виконанні рішення суду про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 боргу за договором позики в сумі 266 078,52 доларів США, що еквівалентно 2 125 967,37 грн було здійснено опис та арешт вищезазначеного нерухомого майна без належного повідомлення ПАТ «Універсал Банк», як іпотекодержателя.

Позивач вважає, що існуючий арешт у повному обсязі унеможливлює реалізацію ним своїх законних прав як іпотекодержателя щодо арештованого майна, оскільки може привести в подальшому до вилучення та примусової реалізації заставленого майна. Крім того, ОСОБА_6, без згоди іпотекодержателя здійснив реконструкцію вказаних приміщень, в результаті якої у частині з них було змінено тип об'єкта з «жилого» на «не жиле», внаслідок чого їх характеристики не відповідають попереднім умовам договорів іпотеки.

Позивач з урахуванням змінених позовних вимог просив виключити з актів опису й арешту майна: Ѕ частину промислового магазину по АДРЕСА_1; трикімнатну квартиру АДРЕСА_7; Ѕ частину промислового магазину по АДРЕСА_3; Ѕ частину промислового магазину по АДРЕСА_4.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 28 вересня 2015 року, позов задоволено частково. Виключено із акту опису і арешту майна від 17 жовтня 2013 року майно, яке є предметом іпотеки згідно іпотечного договору від 19 листопада 2007 року за реєстром № 5159, що укладений на виконання зобов'язань за кредитним договором від 19 листопада 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6, а саме - квартиру АДРЕСА_7.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Універсал Банк» просить скасувати ухвалені судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи, що заявником оскаржується рішення суду першої та апеляційної інстанцій тільки в частині відмови у задоволенні позовних вимог, то колегія суддів вважає за недоцільне виходити за межі касаційної скарги та переглядати рішення суду першої та апеляційної інстанцій в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині виключення із акту опису та арешту майна від 17 жовтня 2014 року майна, що є предметом договорів іпотеки від 23 листопада 2006 року, від 28 лютого 2008 року, від 22 вересня 2008 року, а саме: Ѕ частини приміщення АДРЕСА_1; Ѕ частини приміщення АДРЕСА_3; Ѕ частини приміщення АДРЕСА_4, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що право ПАТ «Універсал Банк» як іпотекодержателя спірного майна, не пов'язані ні з правом власності на майно, ні з правом володіння ним, тому вимоги банку не ґрунтуються на законі. Крім того, у Державному реєстрі іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відсутні відомості щодо заборони на відчуження вищевказаних об'єктів, тому у виконавчої служби не було перешкод для опису та арешту даного майна.

Однак колегія суддів не може погодитися з такими висновками судів з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 23 листопада 2006 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 11/470-к.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 23 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки, згідно з яким останній передав в іпотеку банку нерухоме майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 63,4 кв. м, жилою площею - 32 кв. м.

19 листопада 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 11/474-К.

Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 19 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_6 передав в іпотеку банку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 63,4 кв. м, жилою площею - 32 кв. м; та договір іпотеки від 19 листопада 2007 року, згідно з яким ОСОБА_6 передав в іпотеку банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_7, загальною площею - 58,9 кв. м, жилою площею - 36,7 кв. м.

29 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 022-208-496.

Для забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 29 лютого 2008 року між ОСОБА_6 та ВАТ «Універсал Банк» був укладений договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_6 передав в іпотеку нерухоме майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 64,9 кв. м, жилою площею - 37,5 кв. м.

22 вересня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № BL9234.

Для забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 29 лютого 2008 року між ОСОБА_6 та ВАТ «Універсал Банк» був укладений договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_6 передав в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_4.

17 жовтня 2013 року державним виконавцем ВДВС Тернопільського міського управління юстиції, при виконанні виконавчого листа № 607/3539/13 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 боргу за договором позики в сумі 266 078,52 доларів США, що еквівалентно 2 125 967,37 грн, були складені акти опису й арешту майна, за якими описано і накладено арешт на:1/2 частину нежилого приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 63,4 кв. м; трикімнатну квартиру АДРЕСА_7, загальною площею 58 кв. м; Ѕ частину приміщення магазину АДРЕСА_3, загальною площею 134,5 кв. м; Ѕ частину промтоварного магазину приміщення АДРЕСА_4, загальною площею 86,4 кв. м.

Судами попередніх інстанцій також установлено, що згідно рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 23 липня 2008 року за № 1438 було погоджено ОСОБА_8 проведення реконструкції та зміни цільового призначення, квартир АДРЕСА_3, які було переобладнано на приміщення промтоварного магазину за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 28 листопада 2007 року за № 1816, ОСОБА_8 було погоджено проведення реконструкції та зміни цільового призначення квартири АДРЕСА_4, яку було переобладнано на приміщення промтоварного магазину за адресою: АДРЕСА_4.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 28 лютого 2007 року за № 219 ОСОБА_8 було погоджено проведення реконструкції та зміни цільового призначення, двокімнатної квартири АДРЕСА_1, яку було переобладнано на промтоварний магазин, по АДРЕСА_1.

Частинами 4, 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

За змістом ч. ч. 3, 4 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Пунктом 3.1.10 договору іпотеки від 23 листопада 2006 року передбачено, що іпотекодавець зобов'язаний у випадку зміни цільового використання предмета іпотеки (реєстрації нежитлового приміщення) укласти протягом п'яти робочих днів з іпотеко держателем додаткову угоду в якій змінюють опис предмета іпотеки: замість опису квартири - нежитлове приміщення.

Згідно п. 2.4.8 договору іпотеки від 19 листопада 2007 року іпотекодавець зобов'язаний не здійснювати будь-яке перепланування та/або реконструкцію предмета іпотеки без попередньо-отриманої на те письмової згоди іпотекодержателя.

Аналогічні умови містяться в п. 2.4.8 договору іпотеки від 29 лютого 2008 року.

Пунктом 2.4.15 договору іпотеки від 22 вересня 2008 року передбачено, що іпотекодавець зобов'язаний після завершення реконструкції предмету іпотеки та введення його в експлуатацію відповідно до вимог чинного законодавства України, в 30-денний строк з моменту введення в експлуатацію предмету іпотеки отримати нові документи, що посвідчуватимуть право власності іпотекодавця на предмет іпотеки після завершення реконструкції, зареєструвати таке право власності у відповідних органах та в 30-денний строк з моменту проведення реєстрації права власності на предмет іпотеки після проведення реконструкції, надати копії документів, що посвідчуватимуть право власності іпотекодавця на предмет іпотеки після завершення реконструкції та укласти додатковий договір до цього договору щодо зміни назви та складу предмету іпотеки.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, вищевказаних умов договорів іпотеки не врахував, не звернув уваги на те, що незалежно від того чи були внесені зміни до договору іпотеки у зв'язку реконструкцією предмета іпотеки, іпотека є дійсною та поширюється на таку реконструкцію, а також на те, що всі зміни та реконструкції вказаних квартир ОСОБА_8 були здійснені без попередньої згоди іпотекодержателя та без укладення додаткових угод до договорів іпотеки щодо зміни предмету іпотеки між банком та ОСОБА_8

Крім того, відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя. Положеннями статті 16 Закону України «Про заставу» передбачено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Право застави (іпотеки) у ПАТ «Універсал Банк» виникло з: 23 листопада 2006 року, 29 лютого 2008 року, 22 вересня 2008 року, разом з тим арешт на спірне майно був накладений державним виконавцем пізніше - 17 жовтня 2013 року.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (частина третя статті 54 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною 4 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, про те, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Отже, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказаних вимог закону не врахував та не звернув уваги на те, що банк має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета обтяження, та накладення арешту на предмет обтяження є перепоною для реалізації банком предмета іпотеки, що є порушенням майнових прав і інтересів банку. Судами не встановлювались обставин, які передбачені ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» щодо задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 кредитні зобов'язання належним чином не виконує, що підтверджується рішеннями Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2013 року, від 13 червня 2013 року, від 06 лютого 2013 року про стягнення з ОСОБА_8 на користь банку заборгованості за кредитними договорами від 23 листопада 2006 року, від 29 лютого 2008 року, 22 вересня 2008 року.

За таких обставин, визнати ухвалені судові рішення законними і обґрунтованими не можна, тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 28 вересня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова А.О. Леванчук Г.І. Мостова М.І. Наумчук