Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №334/421/15 Головуючий у 1 інстанції: Лихосенко М.О.
Провадження №22ц/778/370/16 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельнику З.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Запоріжтрансформатор» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що працювала в ПАТ «Запоріжтрансформатор» на посаді заготівника ізоляційних деталей. Наказом №1126 від 30.12.2014 р. її було звільнено.

Вважає зазначений наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Без відриву від виробництва вона навчається в ЗНТУ на 3 курсі електротехнічного факультету. Відповідно до акту про нещасний випадок на виробництві №3 від 24.01.2015 р. нею було отримано трудове каліцтво.

В жовтні 2014 р. їй було вручено повідомлення про звільнення, в якому було зазначено про відсутність на момент попередження вакансій. Іншої роботи для працевлаштування відповідач не пропонував. Проте, на той момент у роботодавця були вакантні посади.

Крім того, вважає, що окрім поновлення на роботі на її користь з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.12.2014 року до моменту набрання законної сили рішення суду.

Також незаконне звільнення та порушення її права на працю призвело до моральних страждань, відобразилось на стані її здоров'я, вплинуло на її внутрішнє самопочуття, порушило її звичні життєві зв'язки, вона опинилася у важкому матеріальному стані.

На підставі зазначеного просила визнати незаконним наказ № 1126 від 30.12.2014р. ПАТ «Запоріжтрансформатор» та поновити її на посаді, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.12.2014р. до моменту набрання законної сили рішенням суду та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2015 року позов задоволено частково. Визнано незаконним наказ № 1126 від 30.12.2014 р. ПАТ «Запоріжтрансформатор» про звільнення з роботи ОСОБА_3 за п.1 ст. 40 КЗпП України та поновлено її на роботі заготівником ізоляційних деталей ЦВІУ ПАТ «Запоріжтрансформатор».

Рішення в цій частині підлягає негайному виконанню.

Стягнуто з ПАТ «Запоріжтрансформатор» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.12.2014 р. по 02.06.2015 р. за 5 місяців в загальній сумі 10603 грн. 84 коп., які повинні бути виплачені на підприємстві з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Запоріжтрансформатор» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 3000 грн. 00 коп.

Стягнуто з ПАТ «Запоріжтрансформатор» на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ «Запоріжтрансформатор» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29 липня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Запоріжтрансформатор» відхилено. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року касаційну скаргу ПАТ «Запоріжтрансформатор» задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 29 липня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За змістом ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких судом касаційної інстанції скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що при звільненні ОСОБА_3 з роботи роботодавець не дотримався гарантій, передбачених для працівників КЗпП України, оскільки не довів, що не було вакантних посад для переведення її на іншу роботу, позивачка мала переважне право на залишення на роботі порівняно з іншими 100 заготівельниками цеху, хоча порівнювалася робота лише 87 працівників, з поважних причин позивачка не була присутня на засіданні профспілкового комітету. Незаконним звільненням їй було завдано моральної шкоди.

Згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У ч. 2 ст. 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За приписами ч.ч. 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав наведені вище вимоги КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 (зі змінами) роз'яснив, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з 22 березня 2012 року працювала на ПАТ «Запоріжтрансформатор» заготівельником ізоляційних деталей 3 розряду в цеху з виготовлення ізоляції та упаковки (а.с.21).

З матеріалів справи вбачається, що постановою Президії центрального комітету профспілки працівників енергетики та електротехнічної промисловості України № П-15-2г від 17.03.2014р. адміністрації ПАТ «Запоріжтрансформатор» внаслідок погіршення економічного стану підприємства надано згоду на скорочення протягом 2014 року чисельності працюючих в кількості 420 осіб, що складає 9,1% від загальної їх чисельності (а.с.26).

Скорочення посади заготівника ізоляційних деталей цеху з виготовлення ізоляції та упаковки ПАТ «Запоріжтрансформатор» в кількості 7-ми штатних одиниць передбачено наказом про реструктуризацію підприємства № 1300 від 30.10.2014р. (п.п. 1.14 п.1) (а.с.24,27).

Наказом від 20 грудня 2014 року № 1126 ОСОБА_3 було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

На виконання ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2015р. про витребування доказів, та оскільки в ухвалі суду не конкретизувалося, які саме докази відсутності на підприємстві вакантних посад повинен надати відповідач, ПАТ «Запоріжтрансформатор» письмово повідомив суд першої інстанції про відсутність на підприємстві вакантних посад у період звільнення ОСОБА_3 (а.с.79) та надав штатний розклад ЦАІУ до звільнення ОСОБА_3 (з 01.10.2014року) та у період з 01.01.2015 року (а.с.80-90, 91-99).

Судом першої інстанції не встановлено наявність вакантних посад на ПАТ «Запоріжтрансформатор» при скороченні чисельності штату працівників. При цьому, матеріали справи містять повідомлення ОСОБА_3 про те, що можливості її працевлаштування немає у зв'язку з відсутністю вакантних посад, з яким вона 30 жовтня 2014 року ознайомилась, розписалась і зауважень не робила ( а.с. 29).

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

На виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, ч. 4 ст. 338 ЦПК України, за якою висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими, зокрема, для суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи, та враховуючи висновки ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року, апеляційний суд витребував у відповідача Довідку про наявність вакантних посад (у період з 30.10.2014 року по 3012.2014 року) для працевлаштування ОСОБА_3, заготівельником ізоляційних деталей 3 розряду в цеху з виготовлення ізоляції та упаковки та інформації з Правобережного районного Центру зайнятості м.Запоріжжя.

Як вбачається з Довідки Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» №1/09-18-234 від 02.02.2016 року на підприємстві у період з 30.10.2014 року по 30.12.2014 року відсутні вакантні місця для працевлаштування ОСОБА_3 (а.с.231).

За змістом листа Правобережного районного Центру зайнятості м.Запоріжжя від 27.01.2016 року № 01-19/247 Інформація про попит на робочу силу (вакансії) ПАТ «Запоріжтрансформатор» у період з 30.10.2014 року по 30.12.2014 року не надавалась (а.с.230).

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Зазначаючи, що при рівних умовах продуктивності праці та кваліфікації ОСОБА_3 мала переважне право на залишення на роботі, суд у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України взагалі не надав належної правової оцінки діям роботодавця, який вивчав своїх працівників, навівши порівняльний аналіз у таблиці по визначенню кандидатур на скорочення, які здійснювала створена на товаристві спеціальна комісія (а.с. 100-106).

Як вбачається з висновку комісії, за однаковою продуктивністю праці ОСОБА_3, яка має середню загальну освіту, за кваліфікаційними критеріями у порівнянні з іншими заготівельниками ізоляційних деталей 3 розряду має менший стаж роботи на підприємстві (ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7), не має другої професії (спеціальності) - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11), або не має досвіду роботи на спеціальному обладнанні MD TOP L (ОСОБА_12.).

Крім того, за змістом акту №3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, затвердженого 21 лютого 2013 року головним інженером ПАТ «Запоріжтрансформатор», ОСОБА_3 допускала порушення вимог законодавства про охорону праці (не виконала вимоги п.5.1 Інструкції з охорони праці №5755565.25000.00083 для працівників ПАТ «Запоріжтрансформатор», п.1.8 Інструкції з охорони праці ТІ 25000.00717 для заготівельників ізоляційних деталей цеху виготовлення деталей та упаковки) (а.с.9-14).

Доводи позивача про те, що відповідно до акту про нещасний випадок на виробництві № 3 від 01.11.2014р. нею було отримано трудове каліцтво на підприємстві ПАТ «Запоріжтрансформатор», не підтверджено відповідними медичними висновками.

Відповідно до виписки з протоколу засідання цехового комітету профспілки цеху з виготовлення ізоляції та упаковки ПАТ «Запоріжтрансформатор» № 55 від 25.11.2014р., профспілковий комітет розглянув вказане подання та в зв'язку з відсутністю у ОСОБА_3 переважного права на залишення на роботі, надав згоду на її звільнення (а.с.32).

Оскільки ОСОБА_3 з моменту прийняття на роботу і до моменту її звільнення мала при собі постійний пропуск на підприємство, необґрунтованим є посилання суду щодо ненадання відповідачем доказів щодо виписки перепуски 25.11.2014 року для участі в засіданні профкому.

Первинна профспілкова організація ПАТ «Запоріжтрансформатор», до якої входить профспілка ЦВІУ, є окремою юридичною особою, яка діє на підставі статутних документів відповідно до чинного законодавства. Тому ПАТ «Запоріжтрансформатор» не може відповідати за дотримання порядку розгляду його подання, встановленого ст. 43 КЗпП України, іншою юридичною особою.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання незаконним наказу № 1126 від 30грудня 2014 року про звільнення ОСОБА_3 за п.1 ст.40 КЗпП України не відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно зі ст. ст. 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

З огляду на безпідставність позовних вимог ОСОБА_3 про її незаконне звільнення та поновлення на посаді, є безпідставними її вимоги про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, спричинення їй діями підприємства моральної шкоди та її відшкодування.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню за п.2,4 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у позові ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 303,307, 309, 316,317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2015 року по цій справі скасувати та ухвалити по справі нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте воно може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: