АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Єлізаренко І.А.

суддів Гайдук В.І., Калиновського А.Б.,

за участі секретаря Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулися з позовом до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог, які в ході судового розгляду справи уточнювалися, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалися на те, що відповідно до договору №142.1465 від 16 травня 2005 року відповідач ОСОБА_5 отримав кредит на суму 65 000 доларів США зі сплатою за користування відсотків у розмірі 16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14 травня 2010 року. В порушення умов договору свої зобовязання належним чином відповідач ОСОБА_5 не виконував. Вимоги до ОСОБА_3, що випливають з кредитного договору №142.1465 від 16 травня 2005 року, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки №167 від 20 жовтня 2010 року, у звязку з чим ПАТ «Акцент-Банк» є солідарним відповідачем за предявленим до стягнення боргом, тому просили стягнути із ОСОБА_3, на користь банку заборгованість за кредитним договором № 142.1465 від 16 травня 2005 року у розмірі 165 809 грн. 80 коп., стягнути з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3 солідарно на користь банку заборгованість у розмірі 10 000 грн. (т.1 а.с.2, 3, 72, 73).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 березня 2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 155 509 грн. 80 коп. за кредитним договором №142.1465 від 16 травня 2005 року. Стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму 10 000 грн. (т.1 а.с.29).

03 липня 2012 року відповідач ОСОБА_5 звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення суду від 12 березня 2012 року (т.1 а.с.35-38).

Ухвалою суду від 07 вересня 2012 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2012 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості скасовано (т.1 а.с. 57).

23 грудня 2014 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині позовних вимог до ОСОБА_4 залишено без розгляду (т.1 а.с.169).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено (т.1 а.с.172-174).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2015 року залишено без змін (т.1 а.с.204-206).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1 а.с.231, 232).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено (т.2 а.с.26-28).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просять рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2015 року скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №142.1465 від 16 травня 2005 року, відповідно до умов якого ОСОБА_5 отримав кредит на суму 65 000 доларів США зі сплатою за користування відсотків у розмірі 16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14 травня 2010 року (т.1 а.с.10, 11).

02 червня 2005 року між банком та ОСОБА_5 було укладено та підписано додаток №1 до вказаного кредитного договору, а саме графік погашення кредиту (т.1 а.с.12).

21 лютого 2006 року між банком та ОСОБА_5 було укладено та підписано додаток №2 до вказаного кредитного договору, а саме графік погашення кредиту (т.1 а.с.13).

27 березня 2007 року між банком та ОСОБА_5 було укладено та підписано додаток №3 до вказаного кредитного договору, а саме графік погашення кредиту (т.1 а.с.14).

В якості забезпечення зобовязань за вищевказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено договір поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року. Розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежувався сумою, зазначеною у додатку-1 до цього договору в розмірі 10 000 грн. (т.1 а.с.15, 9).

ОСОБА_5 було допущено невиконання умов кредитного договору.

Згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 17 лютого 2012 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором становить 20 758,66 доларів США, що еквівалентно 165 809 грн. 80 коп., яка складається із:17 589,98 доларів США заборгованість за кредитом,2 647,08 доларів США заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 4 162 грн. 37 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором (т.1 а.с.4-6).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції посилався на те, що в провадженні Ленінського районного суді м.Запоріжжя знаходиться справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором №142.1465 від 16 травня 2005 року, а також банком не надано оригінал кредитного договору та матеріалів кредитної справи для огляду в судовому засіданні, однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них у порушення норм матеріального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до кредитного договору №№142.1465 від 16 травня 2005 року відповідач ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 65 000 доларів США, зі сплатою за користування відсотків у розмірі 16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14 травня 2010 року (т.1 а.с.10, 11).

02 червня 2005 року між банком та ОСОБА_5 було укладено та підписано додаток №1 до вказаного кредитного договору, а саме графік погашення кредиту (т.1 а.с.12).

21 лютого 2006 року між банком та ОСОБА_5 було укладено та підписано додаток №2 до вказаного кредитного договору, а саме графік погашення кредиту (т.1 а.с.13).

27 березня 2007 року між банком та ОСОБА_5 було укладено та підписано додаток №3 до вказаного кредитного договору, а саме графік погашення кредиту (т.1 а.с.14).

В якості забезпечення зобовязань за вищевказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено договір поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року. Розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежувався сумою, зазначеною у додатку-1 до цього договору в розмірі 10 000 грн. (т.1 а.с.15, 9).

Відповідно до розрахунку, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 17 лютого 2012 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором становить 20 758,66 доларів США, що еквівалентно 165 809 грн. 80 коп., яка складається із:17 589,98 доларів США заборгованість за кредитом, 2 647,07 доларів США заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 4 162 грн. 37 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором (т.1 а.с.4-6).

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 жовтня 2013 року у даній справі було призначено судову економічну експертизу (т.1 а.с.105).

Згідно з висновком судово-економічної експертизи від 11 квітня 2014 року № 13е/13 станом на 22 лютого 2011 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором від 16 травня 2005 року № 142.1465 - відсутня (т.1 а.с.107-127).

У висновку експерта зазначено, що неможливо документально підтвердити дані розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 17 лютого 2012 року та станом на 06 березня 2013 року, оскільки у банківській виписці за період з 15 травня 2005 року по 22 січня 2014 року не відображені періоди: травень, червень, липень 2007 року; квітень, травень, червень, липень 2009 року; вересень, жовтень, листопад, грудень 2009 року; січень, лютий, березень, квітень, серпень, грудень 2010 року; березень грудень 2011 року та 2012 рік (т.1 а.с. 124).

З матеріалів справи вбачається в провадженні Ленінського районного суду м.Запоріжжя знаходиться цивільна справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_8 про звернення стягнення (т.2 а.с.13-15, 88, 89). Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2015 року у вказаній цивільній справі призначено судову-економічну експертизу та провадження у справі зупинено. До теперішнього часу експертизу не проведено (т.2 а.с.15, 88).

В судовому засіданні в апеляційному суді Дніпропетровської області 26 травня 2016 року на розгляд ставилося питання про призначення у справі, що розглядається, додаткової чи повторної судової експертизи для встановлення наявності чи відсутності у відповідача ОСОБА_3 заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, на що в своїй ухвалі від 28 жовтня 2015 року звернув увагу і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, однак представник ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач по справі ОСОБА_5 і його представник відмовилися від проведення будь-яких експертиз у справі, клопотання про призначення таких експертиз від сторін не надходили (т.2 а.с.91).

Отже, враховуючи, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого ПАТ КБ «ПиватБанк», за ОСОБА_5 рахується заборгованість за кредитним договором в розмірі: 17 589,98 доларів США заборгованість за кредитом, 2 647,07 доларів США заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 4 162 грн. 37 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором, а згідно висновку судово-економічної експертизи від 11 квітня 2014 року № 13е/13 станом на 22 лютого 2011 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором від 16 травня 2005 року № 142.1465 - відсутня, але неможливо документально підтвердити дані розрахунків заборгованості за вищевказаним кредитним договором станом на 17 лютого 2012 року та станом на 06 березня 2013 року, та під час розгляду справи в апеляційному суді на розгляд в судовому засіданні ставилося питання про призначення додаткової або повторної експертизи щодо визначення наявності чи відсутності у відповідача заборгованості за кредитним договором, та сторони відмовилися від призначення будь-яких повторних чи додаткових експертиз у справі, тобто доказів, що підтверджують безспірність наявності заборгованості у відповідача за кредитним договором матеріали справи не містять.

За таких обставин, враховуючи, що наявність безспірної заборгованості за кредитним договором у відповідача ОСОБА_3 належними доказами по справі не підтверджується, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 повинно бути відмовлено.

Стосовно вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з ПАТ «Акцент-Банк» за договором поруки слід зазначити.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право обєднати в одній позовній заяві кілька вимог, повязаних між собою.

Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 розяснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно повязані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке обєднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15.

Виходячи з того, що суд помилково прийняв до розгляду позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості, рішення суду в цій частині на підставі ст. ст. 205, 310 ЦПК України також необхідно скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити, повідомивши позивача, що розгляд його позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором віднесено до юрисдикції господарських судів.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 та закриттям провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - скасувати.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості - закрити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді