УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Колодійчука В.М.,Ткачука О.С.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Сошичненської сільської ради Камінь-Каширського району, ОСОБА_5, третя особа: Реєстраційна служба Камінь-Каширського районного управління юстиції у Волинській області, про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку та рішень сільської ради, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01 липня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Волинської області від 24 вересня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому, збільшивши позовні вимоги, просив скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, цільове призначення якої ведення особистого селянського господарства, серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_5, скасувати рішення Сошичненської сільської ради від 18 травня 2010 року, яким ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів та видачі державного акта на право приватної власності на землю для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту села Запруддя площею 0,03 га і рішення Сошичненської сільської ради від 07 липня 2011 року, яким затверджено технічну документацію.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у 2011 році він став власником житлового будинку та надвірних будівель, розташованих по АДРЕСА_1, які успадкував після смерті ОСОБА_6 Рішенням Сошичненської сільської ради від 04 грудня 2009 року № 40/3 йому було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів та видачі державного акта на право приватної власності на землю для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,25 га по АДРЕСА_1 у тих межах, якими користувалася його баба ОСОБА_6 Після прийняття спадщини та оформлення правовстановлюючих документів на будинок почав користуватися земельною ділянкою площею 0,25 га. У квітні 2012 року помітив, що частину земельної ділянки площею 0,02772 га переорала ОСОБА_5 та посіяла на ній зернові культури. У червні 2012 року отримав з Камінь-Каширської районної державної адміністрації відповідь, що рішенням Сошичненської сільської ради від 18 травня 2010 року № 46/3 ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів та видачі державного акта на земельну ділянку площею 0,02772 га та складено акт узгодження меж земельної ділянки, який погоджено з членами комісії Сошичненської сільської ради, на підставі чого відповідач отримала державний акт. Вважає, що земельну ділянку площею 0,02772 га без попереднього вилучення виділено ОСОБА_5 за рахунок земельної ділянки, якою користувалася ОСОБА_6, а після смерті останньої він. Також зазначив, що з ним не було узгоджено меж земельної ділянки, акт виділення на місцевості меж земельної ділянки не він підписував, на засідання комісії щодо вирішення земельного питання його не викликали і до червня 2012 року йому нічого не було відомо про приватизацію відповідачем земельної ділянки.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 24 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом першої інстанції повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що оскаржувані рішення та державний акт не порушують права позивача, під час їх прийняття істотних порушень передбачених законом допущено не було, оскільки на момент виготовлення відповідачем технічної документації щодо відведення земельної ділянки, ОСОБА_4 не набув у встановленому законом порядку статусу власника або землекористувача, а тому межі земельної ділянки з ним не погоджувались.

Також зазначив, що ОСОБА_4 не позбавлений можливості реалізувати надане йому законом право на набуття у власність або користування земельної ділянки необхідної для обслуговування його житлового будинку у межах передбачених вимогами чинного законодавства.

Таким чином, при вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Враховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01 липня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Волинської області від 24 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.М. Колодійчук
О.С. Ткачук