Справа № 203/150/15ц
Провадження №4с/200/71/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Шевцової Т.В.

при секретарі Южаковій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Кіровського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даною скаргою та просила визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Кіровського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_2, що полягає у невиконанні рішення суду, скасувати постанову старшого державного виконавця Кіровського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_2 від 10.03.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобовязати державного виконавця Кіровського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_2 відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа.

В обґрунтування своєї скарги посилається на те, що старшим державним виконавцем Кіровського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_2 10.03.2016 року винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження у звязку з відсутністю у виконавчому документі ІПН та паспортних даних боржника. Дана постанова є незаконною, оскільки державний виконавець наділений правом на отримання інформації про особу від органів державної влади, а його відмова перешкоджає виконанню судового рішення, ставлячи під сумнів принцип обовязковості до виконання судового рішення.

В судове засідання представник заявника надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги скарги підтримав та просив задовольнити, державний виконавець в судове засідання не зявився.

Дослідивши матеріали скарги, суд доходить висновку про її задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою. якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи. Відповідно до ст.. 384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

24.02.2016 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська видано виконавчий лист у справі №203/150/15ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 127 646 грн., судового збору 1276,47 грн., а всього 128 922,47 грн. У виконавчому листі зазначено, що ІПН боржника у матеріалах справи відсутній.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» завершальною стадією судового провадження є виконавче провадження, тобто сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку.

За вимогами статті 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу; примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною першою статті 11 цього Закону визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

За змістом пункту 3 частини першої статті 18 цього Закону, у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Пунктом 6 частини першої статті 26 цього Закону встановлено, що у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам статті 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Постановою старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби ДМУЮ ОСОБА_2 від 10.03.2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження у звязку з невідповідністю виконавчого листа вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» - відсутністю ІПН боржника.

Індивідуальний ідентифікаційний номер боржника, його паспортні та інші дані в даному випадку не були відомі суду, з огляду на що в суду була відсутня можливість їх зазначення у виконавчому листі.

Стягувач також був позбавлений можливості самостійно зясувати ці дані боржника, оскільки ця інформація віднесена до конфіденційної, на яку поширюються дія Закону України «Про захист персональних даних».

Проте, державним виконавцем ці обставини не були взяті до уваги, внаслідок чого він відмовив у відкритті виконавчого провадження. В цей же час, зі змісту постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження не вбачається, що державним виконавцем були вжиті заходи з метою отримання інформації про індивідуальний ідентифікаційний номер боржника та інші дані в порядку пункту 3 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначений висновок суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах №№ 6-45цс14, 6-62цс14, які в силу вимог статті 360-7 ЦПК України обовязкові як для суду, так і для державного виконавця.

Відтак, дії державного виконавця щодо відмови у відкритті виконавчого провадження є неправомірними, оскільки не відповідають вище приведеним вимогам законодавства.

Відповідно до вимог частини другої статті 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Оскільки юридичне значення у спірних відносинах має саме постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження, яка є наслідком неправомірних дій державного виконавця, тому суд, з урахуванням повноважень, визначених у частині другій статті 387 ЦПК України, вважає за можливе задовольнити частково скаргу, скасувавши як неправомірну постанову державного виконавця від 10 березня 2016 р. про відмову у відкритті виконавчого провадження, та зобовязати державного виконавця відновити порушені права стягувача шляхом відкриття виконавчого провадження, що відповідає положенням ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

В задоволенні скарги в частині визнання бездіяльності неправомірною суд відмовляє, оскільки в даному випадку зі змісту скарги та сутності спірних відносин вбачається, що права стягувача були порушені саме рішенням державного виконавця - постановою про відмову у відкритті виконавчого провадження, а не його бездіяльністю.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.3,10,11, 57, 60, 61, 88, 169, 197, 212-215, 293, 294, 383-389 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Кіровського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби ДМУЮ ОСОБА_2 від 10.03.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті виконавчого документа) ВП № 50410966.

Зобовязати старшого державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби ДМУЮ ОСОБА_2 відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 203/150/15ц від 24 лютого 2016 р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 127 646 грн., судового збору 1276,47 грн., а всього 128 922,47 грн.

В задоволенні іншої частини вимог скарги відмовити.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-ти денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги, а особами, які не були присутні в судовому засіданні при оголошенні рішення протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т.В.Шевцова