Провадження № 2/127/340/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що з 18.09.2012 року він працював на комунальному підприємстві Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» на посаді начальника управління безпеки, з якої 03.08.2015року наказом КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» за № 332 к від 03.08.2015 року його було звільнено за п.1 ст. 40 КЗпП України, про що свідчить запис в трудовій книжці.

Вважає дане звільнення незаконним та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства за наступних підстав: при звільненні з роботи було порушено норми ст. 40, 42 КЗпП України, оскільки при звільненні за п. 1 ст. 40 КЗпП діють переваги на залишення на роботі, що встановлені ст. 42 КЗпП. До кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві, а не тільки тих, хто працює в структурному підрозділі, в якому виконував роботу чи обіймав посаду працівник, який підлягає звільненню.

При вивільненні працівникові повинна бути запропонована робота за відповідною професією (спеціальністю) і тільки при відсутності такої роботи інша робота, що є на підприємстві, в установі, організації. Однак, з моменту попередження позивача про наступне звільнення і станом на день звільнення 03.08.2015 року йому не було запропоновано роботи на підприємстві, на яку він міг би погодитись, хоча з 02.07.2015 року уже діяв новий штатний розпис. Безліч працівників підприємства були залишені на роботі та переведені на аналогічні посади, при цьому роботодавцем не врахувались, а ні стаж роботи за спеціальністю, а ні продуктивність праці, а ні інші критерії передбачені у ст. 42 КЗпП України. Зокрема не враховано, що позивач має великий досвід роботи в галузі безпеки, значний безперервний стаж роботи на підприємстві, вищу освіту відповідного напрямку, досвід роботи з різними посадами у т.ч. на керівних посадах.

Роботодавцем при звільненні були грубо порушені норми ст. 21,22.32,47,116 КЗпП України, оскільки відповідно до ст. 21,22 Закону роботодавець не може в одностороньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективним договором.

Оскільки при зміні систем та розмірів оплати праці у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, введення нових або змінні діючих умов оплати праці у бік погіршення роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження. Однак всупереч вищезазначеним законодавчим актам та умовам колективного договору, роботодавцем в односторонньому порядку, без згоди позивача, безпідставно припинено нарахування та виплата премій, передбачених умовами Колективного договору.

11.01.2016 року позивач надав суду заяву про збільшення позовних вимог, просив суд стягнути з КП ВМР «ВМТЕ» 125 421,59 грн. з яких: 48425,84грн. недовиплачена заробітна плата (премії, відпускні); 1233,75 грн. недовиплачена вихідна допомога; 25 332,47 грн. компенсаційні за час затримки розрахунку; 50 429,53 грн. середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2, кожен окремо, позовні вимоги підтримали за обставин викладених в позові, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і вважає, що будь яких підстав для задоволення позовних вимог по справі не мається, оскільки при звільненні позивача як і багатьох інших працівників в звязку з масовим скороченням не допущено жодних порушень трудового законодавства. ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про звільнення, йому було запропоновано вакантні посади від яких він відмовився. Посилання позивача на те, що йому не запропонували посаду заступника генерального директора, є таким, що не заслуговує на увагу, оскільки за кваліфікаційними та іншими вимогами, позивач не може претендувати на її зайняття, зокрема позивач не має вищої технічної освіти та стажу роботи на керівній посаді не менше пяти років. З позивачем своєчасно провели остаточний розрахунок.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Даного висновку суд дійшов зі слідуючих підстав.

Судом встановлено, що з 18.09.2012 року ОСОБА_1 працював на комунальному підприємстві Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» на посаді начальника безпеки (а.с.4-5).

Наказом № 332 к від 03.08.2015 року ОСОБА_1 було звільнено з посади у звязку з скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.3).

Згідно ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» з послідуючими змінами розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП, суди зобовязані зясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації чи не користувався вивільню вальний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місці про наступне вивільнення.

Всі зазначені в постанові Верховного суду України обставини судом перевірені.

Відповідно до ч.3 ст. 64 Господарського Кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

З врахуванням зазначеного права КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» в звязку зі змінами в організації виробництва та структурі підприємства, з метою раціонального використання праці працівників, удосконаленням організації праці та переглядом функціональних обовязків на підставі наказу по підприємству № 217 від 01.07.2015 року затвердженого з 02.07.2015 року нову організаційну структуру підприємства і з 02.07.2015 року введено в дію новий штатний розпис (Т.1 а.с.177).

Даним штатним розписом передбачено виведення із структури підприємства управління безпеки в тому числі і скорочення посади позивача, про що останній був попереджений 08.05.2015 року (а.с.94).

Перед затвердженням нового штатного розпису по підприємству проведена значна робота по визначенню посад які підлягають скороченню, попереджено працівників. Так відповідно до інформаційної довідки № 03/1789 від 19.10.2015 року в період проведення заходів по скороченню штату працівників на підприємстві звільнено 120 працівників, ліквідовано ряд підрозділів в тому числі управління безпеки, в якому працював позивач (Т.3 а.с.88).

Таким чином на підприємстві мале місце зміни в організації виробництва і праці які потягли за собою скорочення посад.

Посада начальника безпеки потрапила під скорочення.

Відповідно до наявних в справі актів від 30.06.2015 року та від 03.08.2015 року ОСОБА_1 офіційно запропонували вакансії, що є вільними по підприємству (Т.3 а.с.90,91). Від зазначених посад ОСОБА_1 відмовився, про що в актах є його особистий підпис і посвідчений членами зазначеної комісії.

Протоколом №15 засідання профспілкового комітету КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» від 30.06.2015 року встановлено, що на засіданні профкому розглянуто подання в.о. генерального директора підприємства від 12.06.2015 року про попередню згоду на розірвання трудового договору з працівниками підприємства, які є членами профспілки і профком надав згоду на звільнення працівників підприємства в тому числі і ОСОБА_1 за скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (Т.3 а.с.92-93).

Оскільки посада, яку займав позивач, скорочена, управління в якому він працював ліквідовано, інші працівники на посаді яку він займав не працюють, тому у відповідача не було підстав для зясування наявності у нього переважного права на залишення на роботі, оскільки працівники на такій посаді працювати не залишились. На підприємстві не існує управління безпеки та відсутні посади начальника управляння безпеки.

Скорочення штатної чисельності працівників підприємства було зумовлено важким фінансовим станом підприємства, та перевищенням фонду оплати праці над сумою врахованою в діючих тарифах. Фонд оплати праці формується в межах коштів, затверджених у тарифах на теплову енергію(п.4.3 Колективного договору). Питання збільшення розміру тарифів не входить до компетенції підприємства. Так, у затверджених тарифах розмір витрат на оплату праці підприємства не переглядався з 2009 року, а розмір мінімальної заробітної плати постійно зростав, що спричинило важкий фінансовий стан підприємства та змусило вдатися до скорочення штатів. У 2015 році на підприємстві було скорочено 105 осіб та ліквідовано 11 структурних підрозділів. Вказане доводиться порівнянням організаційних структур підприємства та штатних розписів.

Проведення змін в організації виробництва на структурі підприємства, порядок попередження та згоди профкому стосовно ОСОБА_1 було проведено у повній відповідності до вимог діючого трудового законодавства, а отже видаючи наказ № 332 к від 03.08.2015 року керівник підприємства діяв на законних підставах і без порушень закону.

Враховуючи вище викладене вимога позивача про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягає до задоволення.

Крім того, вимога про стягнення недовиплаченої премії, вихідної допомоги та компенсації за час затримки розрахунку також не підлягають до задоволення, виходячи з наступного: виплата премії регламентується додатком № 12 до Колективного договору Положенням про преміювання працівників КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» за основні результати господарської діяльності.

Пунктом 1.4 положення визначено, що величина премії за основні результати господарської діяльності, при виконанні показників та умов преміювання, встановлюється в розмірах згідно з додатком № 1. Відповідно до вказаного додатку № 1 - Переліку показників для виплати премії за основні результати господарської діяльності показників для виплати премії співробітникам управління безпеки немає. Таким чином, в колективному договорі, зокрема в положенні про преміювання, не передбачено виплату премії за роботу управління безпеки.

Викладеним доводиться, що виплата премії позивачу не передбачена умовами колективного договору, а позовні вимоги про її стягнення є безпідставними та необґрунтованими. Вимоги про стягнення недовиплаченої допомоги та компенсаційних виплат також є необґрунтованими.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору підлягають віднесенню за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11,12 ЗУ „Про професійний розвиток працівників, ст.ст. 40, 42, 43, 44, 47,492, 2371 КЗпП України, ст.245 ч.4 ЦК України, ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до КП Вінницької міської ради « Вінницяміськтеплоенерго» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено сторонами до апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: