УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 4 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, зацікавлена особа - Одеська міська рада,

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про встановлення факту закінчення 10-річного терміну набувальної давності володіння нею нерухомим майном.

В обґрунтування заяви зазначила, що у 1983 році її батько побудував будинок АДРЕСА_1 проте право власності на нього не оформив, оскільки вказаний будинок було визнано самобудовою і видано ордер на проживання в ньому.

Наразі у неї виникли труднощі із оформленням права власності на будинок, оскільки останній свого часу не було взято на балансове обслуговування в комунальну власність.

Зазначала, що весь час з моменту зведення будинку, вона разом з батьком, відкрито та безперервно користувалась ним (який фактично є безхазяйною нерухомістю).

Просила суд встановити факт закінчення 10 річного терміну набувальної давності користування спірним будинком.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 4 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2016 року заява залишена без розгляду, а заявнику роз'яснено її право звернутись до суду в порядку позовного провадження.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Постановляючи ухвалу про залишення заяви без розгляду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що існує спір про право, а тому заява ОСОБА_2 не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 бажає отримати документи, які дозволяють користуватися та володіти спірним будинком, проте за відсутності згоди між нею та міською радою, вона не може їх отримати.

В зв'язку з чим, вона звернулась до суду із заявою про встановлення факту закінчення 10 річного терміну набувальної давності на володіння чужим безхазяйним нерухомим майном.

Відповідно до ст.ст. 234, 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ст. 234 ЦПК України).

В порядку окремого провадження, поряд із іншими, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. В судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами) встановлено, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності.

Заяви про встановлення факту володіння будинком на праві власності не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, якщо будівництво не було закінчено і будинок не був прийнятий в експлуатацію або його було збудовано самовільно чи зареєстровано за іншою особою (ст.105 ЦК в редакції 1963 р.).

Як вбачається із заяви, спірний будинок збудовано у 1983 році самовільно і правоустановчі документи на нього не оформлено у встановленому законом порядку.

ОСОБА_2 має на меті оформити право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Визнання права власності за набувальною давністю, регулюються ст. 344 ЦК України.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (ч. 6 ст. 235 ЦПК України).

Таким чином, суди обґрунтовано дійшли висновку, що існує спір про право, який слід вирішувати в порядку позовного провадження.

Залишення заяви без розгляду, не позбавляє заявника права звернутись до суду із позовною заявою на загальних підставах.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Обставини, на які посилається заявник, не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, зацікавлена особа - Одеська міська рада за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 4 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 січня 2016 року.

Копію ухвали разом із доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ В.І.Мартинюк