У х в а л а

іменем україни

8 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Волинської області від 21 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що 25 вересня 2014 року між ним та ОСОБА_2 були укладені чотири договори купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Велимчаницею А.І. Предметами цих договорів було нерухоме майно: нежиле приміщення торгового центру літ. «Ж-1», загальною площею 2 363,6 кв. м, по АДРЕСА_1 (договір № 1905), адміністративне приміщення літ. «А-2», загальною площею 165,7 кв. м, за зазначеною адресою (договір № 1807), нежиле приміщення торгового центру №3-1, загальною площею 184 кв. м, за вказаною адресою (договір № 1909), земельна ділянка, загальною площею 0,5647 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для обслуговування об'єктів комерційного призначення (торгового комплексу) за цією адресою (договір № 1811). Від його імені договори купівлі-продажу укладав його представник ОСОБА_4, який є чоловіком ОСОБА_2

25 лютого 2014 року між ним та ОСОБА_4 був укладений договір позики, за умовами якого останній надав йому позику в розмірі 150 000 доларів США, а він зобов'язався повертати її частинами в розмірі по 5 000 доларів США щомісячно до 25 травня 2020 року. Укладення такого договору позики обумовлювалось виданням ним довіреності на ім'я ОСОБА_4, згідно з якою останній мав право розпоряджатися спірним нерухомим майном.

Він не мав наміру укладати спірні договори купівлі-продажу. Вони були укладені на невигідних для нього умовах за істотно заниженими цінами та в результаті зловмисної домовленості його представника з другою стороною. Спірні договори були укладені від його імені ОСОБА_4 у своїх інтересах, майно він продав своїй дружині ОСОБА_2, а відтак спірне майно стало їх спільною сумісною власністю. Посилаючись на викладене, просив задовольнити позов.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 липня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення торгового центру літ. «Ж-1», загальною площею 2363,6 кв. м по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1, від імені якого діяв ОСОБА_4, та ОСОБА_2, посвідчений 25 вересня 2014 року приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області ВелимчаницеюА.І. та зареєстрований у реєстрі № 1805. Визнано недійсним договір купівлі-продажу адміністративного приміщення літ. «А-2», загальною площею 165,7 кв. м, за зазначеною адресою, укладений між ОСОБА_1, від імені якого діяв ОСОБА_4, та ОСОБА_2, посвідчений 25 вересня 2014 року приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Велимчаницею А.І. та зареєстрований у реєстрі № 1807. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення торгового центру № 3-1, загальною площею 184 кв. м, за вказаною адресою, укладений між ОСОБА_1, від імені якого діяв ОСОБА_4, та ОСОБА_2, посвідчений 25 вересня 2014 року приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Велимчаницею А.І. та зареєстрований у реєстрі № 1809. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,5647 га за цією адресою, укладений між ОСОБА_1, від імені якого діяв ОСОБА_4, та ОСОБА_2, посвідчений 25 вересня 2014 року приватним нотаріусом Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Велимчаницею А.І. та зареєстрований у реєстрі № 1811. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 21 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві ОСОБА_1 як на підставу позову посилався на те, що він не мав наміру укладати спірні договори купівлі-продажу, вони були укладені на невигідних для нього умовах та від його імені представником у своїх інтересах, а також в результаті зловмисної угоди його представника з другою стороною (а. с. 3-7).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спірні договори купівлі-продажу укладені ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за час шлюбу, а отже ОСОБА_4 уклав їх у своїх інтересах та в інтересах своєї сім'ї, тому вони підлягають визнанню недійсними.

Апеляційний суд дійшов висновку, що рішенням суду першої інстанції вирішені права та обов'язки ОСОБА_4, оскільки визнання вказаних договорів недійсними позбавляє набутого ним права власності, законність здійснення ним повноважень представника входила до кола обставин, які підлягали встановленню при вирішенні спору, однак він не був залучений до участі в розгляді справи в якості відповідача, відтак був позбавлений можливості подавати докази з приводу існування цих обставин.

З огляду на підстави позову, який був предметом розгляду, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про те, що участь у розгляді справи в якості відповідача лише ОСОБА_2 та не залучення в такій якості до участі в ній ОСОБА_4 унеможливлює його задоволення та правильно відмовив у позові виходячи з наведеного.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні, вони не спростовують наведеного і зроблених в оскаржуваному рішенні апеляційного суду висновків.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 21 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.І. Наумчук
Судді:О.В. Кадєтова Г.І. Мостова