Номер провадження 22-ц/788/262/16 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 грудня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до комунальної установи Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 13 ім. А. С. Мачуленка про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

03.11.2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що вона працює на посаді прибиральника службових приміщень КУ Сумської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 13 ім. А. С. Мачуленка. 18 серпня 2015 року позивачку ознайомили з наказом № 203 про попередження на підставі ст. 49? КЗпП України щодо її наступного вивільнення з 18 жовтня 2015 року. Не погоджуючись з цим наказом, вона змушена була звернутися до: директора комунальної установи Сумської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 13 ім. А. С. Мачуленка, Сумської обласної державної адміністрації Департаменту освіти і науки, Сумського міського голови, Депутата Верховної ради Медуниці О.В. У всіх зверненнях наголошувала на тому, що не згодна з даним наказом, так як він порушує її права як ветерана праці в частині права на перевагу залишення на роботі при скороченні чисельності та штату робітників згідно Законів України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» та «Про соціальний захист дітей війни». Крім того, в той час, коли їй повідомили про наступне вивільнення в штатному розкладі школи була вільна одиниця - вакансія сторожа, але їй не запропонували цю посаду. Посилається на те, що у зв'язку з порушенням її трудових прав, їй спричинена моральна шкода, яка полягає у погіршенні стану здоров'я, перенесеними переживаннями і стресом. Вказана ситуація повністю розбалансувала її нервову систему, що виражається в постійному емоційному напруженні, роздратуванні, швидкій зміні настрою, відчутті тривоги. Вона змушена переносити нервові потрясіння та душевні страждання.

Просить стягнути з Комунальної установи Сумської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 13 ім. А. С. Мачуленка на її користь спричинену моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та не повне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_3, представника відповідача Жмурко І.В., вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 працює на посаді прибиральника службових приміщень КУ Сумської загальноосвітньої школи І- ІІІ ступенів № 13 ім. А. С. Мачуленка.

18 серпня 2015 року директором школи Жмурко І.В. видано наказ № 203 «Про попередження працівників щодо наступного вивільнення», яким прибиральника службових приміщень ОСОБА_3 попереджено щодо її наступного вивільнення з 18 жовтня 2015 року. В наказі зазначено, що його видано у зв'язку зі змінами в Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2014 року № 2464-УІ, обмеженим фондом заробітної плати та відповідно нарахуванням на заробітну плату, передбаченим скороченням штатного розпису навчального закладу та відсутності можливості збільшення навантаження або переведення працівників на іншу роботу.

З вказаним наказом ОСОБА_3 була ознайомлена 18 серпня 2015 року (а. с. 36).

30 вересня 2015 року ОСОБА_3 подала відповідачу письмове звернення із запереченнями на наказ № 203 від 18 серпня 2015 року в якому зазначила, що наказ порушує Закони України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» та «Про соціальний захист дітей війни», відповідно до яких вона має переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності або штату працівників (а. с. 37). На вказане звернення позивачки адміністрацією школи надано відповідь, в якій повідомлено, що з 01 жовтня 2015 року її навантаження збільшується на 0,25 ставки та загальне навантаження буде складати 0,75 ставки прибиральника службових приміщень. У зв'язку з цим наказ № 203 від 18 серпня 2015 року втрачає свою чинність (а. с. 15). З матеріалів справи також вбачається, що 21 вересня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до директора школи із заявою в якій висловила свою згоду працювати на 0,75 ставки прибиральника службових приміщень з 01 жовтня 2015 року (а. с. 38; 41). На підставі заяви ОСОБА_3 наказом директора школи від 08 жовтня 2015 року № 323 їй довантажено 0,25 ставки прибиральника службових приміщень з 12 жовтня 2015 року (а. с. 39-40). 13 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до директора школи із заявою в якій просила перевести її з прибиральника службових приміщень на посаду сторожа (а. с. 25). На вказану заяву адміністрацією школи позивачці надано письмову відповідь, в якій повідомлено, що на 13 жовтня 2015 року вакантної посади сторожа в комунальній установі Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 13 ім. А.С.Мачуленка немає (а. с. 43). В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача - директор навчального закладу Жмурко І.В. пояснила, що рішення про скорочення чисельності або штату працівників адміністрацією установи не приймалось та відповідний наказ не видавався. Наказ № 203 від 18 серпня 2015 року нею було видано у зв'язку зі змінами, внесеними в Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», згідно з якими незалежно від того, яка заробітна плата сплачується працівнику, розмір єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування повинен визначатися з мінімальної заробітної плати. В подальшому це питання було вирішено адміністрацією шляхом переведення одного працівника на іншу роботу та збільшення навантаження іншим працівникам, які працюють на неповну ставку, в тому числі і позивачці у зв'язку з чим наказ № 203 від 18 серпня 2015 року втратив чинність. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зокрема, порушення законних прав працівника, які є підставою для відшкодування йому роботодавцем моральної шкоди, є незаконне звільнення працівника, невиплата належних працівникові грошових сум, виконання робіт в небезпечних для життя та здоров'я умовах тощо. Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачка обґрунтовує тим, що наказ № 203 від 18 серпня 2015 року порушує її права як ветерана праці та особи, яка має статус дитини війни в частині переважного права на залишення на роботі при скороченні чисельності або штату працівників. Крім того при попередженні про наступне вивільнення їй не було запропоновано вакантну посаду сторожа. Судом, під час розгляду справи, встановлено, що рішення про скорочення чисельності або штату працівників в установі де працює позивачка, не приймалось, а тому підстави вирішувати питання щодо переважного права позивачки на залишення на роботі та пропонувати їй іншу роботу, в тому числі сторожа, у відповідача були відсутні. Саме по собі помилкове видання відповідачем наказу № 203 від 18 серпня 2015 року «Про попередження працівників щодо наступного вивільнення» за відсутності рішення про скорочення чисельності або штату працівників, не є підставою для відшкодування на користь позивачки моральної шкоди в порядку ст. 237-1 КЗпП України, так як в подальшому цей наказ за рішенням адміністрації установи втратив чинність, позивачка продовжує працювати прибиральником службових приміщень та за її згодою їй було збільшено навантаження з 0,5 до 0,75 ставки у зв'язку з чим у неї також збільшилась і заробітна плата. Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування правильного по суті рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308; 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -