Ухвала

іменем україни

03 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» про стягнення середнього заробітку, заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 22 квітня 2014 року його було прийнято на роботу на посаду радника голови правління. 19 вересня 2014 р. позивач звільнився за власним бажанням. На момент звільнення позивача з роботи, відповідачем не проведено розрахунку по заробітній платі з позивачем в розмірі 87 137,82 грн. Крім того, на картковий рахунок позивача нараховано заробітну плату в сумі 90 542,14 грн. Проте, вказаними грошовими коштами позивач не міг користуватись у зв'язку з відключенням платіжної системи. Також, зазначив, що за останні два місяці, що передували його звільненню, розмір заробітної плати склав 100 581,28 грн., період - 44 робочі дні. Таким чином, середній заробіток позивача становить 2 285,93 грн., станом на 23 жовтня 2014 року термін прострочки виплати заробітної плати становить 34 дні, а відтак сума середнього заробітку становить 77 721,62 грн. Крім того, просив стягнути з відповідача 10 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив-Банк» (далі - ПАТ «КБ «Актив-Банк») на користь ОСОБА_3 невиплачену заробітну плату у розмірі 177 679,96 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку у розмірі 77 721,62 грн., компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 2500 грн. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року допущено негайне виконання рішення суду про стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2015 року рішення та додаткове рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Актив-Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, яким задоволено позов частково, апеляційний суд виходив із того, що із наданих суду довідок та розрахунків вбачається, що ПАТ «КБ «Актив-Банк» при звільненні позивача із займаної посади не було належним чином виплачено заробітну плату та було затримано розрахунок.

Проте повністю погодитися із висновками апеляційного суду не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 22 квітня 2014 наказом № 153-п ПАТ «КБ «Актив-Банк» ОСОБА_3 було прийнято на роботу на посаду радника голови правління.

Наказом № 438-п від 18 вересня 2014 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади за власним бажанням з 19 вересня 2014 року.

На момент звільнення заборгованість по заробітній платі ОСОБА_3, як вбачається із довідки від 17 жовтня 2014 року, становить 87137,82 грн.

Звертаючись із позовом, крім вказаної суми заборгованості 87137,82 грн., позивач також просив стягнути з відповідача 77721,62 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за період з 19 вересня 2014 року по 27 жовтня 2014 року.

Крім того, ОСОБА_3 заявлено до стягнення 90 542,14 грн., які знаходяться на його картковому зарплатному рахунку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він позбавлений можливості розпоряджатися вказаними коштами внаслідок відключення платіжних систем банку.

Як вбачається із позовної заяви, позовних вимог про стягнення середнього заробітку в зв'язку із неотриманням суми в розмірі 90 542,14 грн., позивач не заявляв.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази сплати позивачу заробітної плати в розмірі 87137,82 грн., суди дійшли висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості по заробітній платі у вказаному розмірі.

Згідно з п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій п. 8 розділу IV Порядку).

Суди дійшли висновку, що заявлена до стягнення сума середнього заробітку, яка обрахована згідно наданого позивачем розрахунку підлягає стягненню з роботодавця, враховуючи наявність його вини, на підставі ст. 117 КЗпП України, розмір якої відповідач не оскаржив.

Разом з тим, суд першої інстанції не перевірив належним чином доводи відповідача, наведені в запереченнях на позовну заяву про те, що правовідносини щодо стягнення заборгованості в сумі 90542,14 грн. після введення тимчасової адміністрації в банку регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Обґрунтовуючи свої доводи, відповідач вказував на те, що сума 90542,14 грн., яка зарахована на відкритий на ім'я позивача картковий рахунок відповідно до умов колективного договору, є вкладом, оскільки заробітна плата при безготівковій формі її перерахування вважається виплаченою працівникові в момент зарахування грошових коштів на його банківський рахунок. При цьому, порядок повернення вкладів після введення тимчасової адміністрації в банку визначається Законом.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57 - 60, 131 - 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212 - 215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону вкладом є, зокрема, кошти в безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які надійшли для вкладника на умовах договору банківського рахунку.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд апеляційної інстанції всупереч вимогам статей 212 - 214, 303, 315 ЦПК України вищезазначених вимог закону до уваги не взяв, належним чином доводи відповідача в цій частині позовних вимог не перевірив та не спростував їх належними доказами; не визначив норму права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин; не встановив фактичних обставин справи щодо наявності заборгованості у заявленій позивачем сумі 90542,14 грн. та не встановив правової природи вказаної суми Враховуючи, що з'ясування обставин справи щодо заборгованості в розмірі 90542,14 грн. має суттєве значення для вірного вирішення спору, а позовні вимоги у справі є пов'язаними між собою, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню повністю.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а постановлена судом апеляційної інстанції ухвала - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська