Справа № 755/7095/16-ц
"03" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Чех Н.А.
з участю секретаря - Кузьменко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 03.11.2015 року відповідач позичив у нього кошти в сумі 60 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 521 000,00 грн., на строк до 03.02.2016 року(включно). 13.01.2015 року відповідач, від імені якого діяв ОСОБА_3, позичив у нього (позивача) кошти в сумі 16 800,00 доларів США, що еквівалентно 425 800,00 грн., строком до 13.02.2016 року включно. 31.03.2016 року відповідач, від імені якого діяв ОСОБА_4, позичив у нього (позивача) кошти в сумі 18 450,00 доларів США, що еквівалентно 467 707,50 грн., строком до 30.04.2016 року включно. У встановлені договорами строки відповідач кошти не повернув. У зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача за договором від 13.01.2015 року суму боргу - 16 800,00 доларів США, еквівалент станом на 21.04.2016 року 425 800,00 грн., пеню (згідно п. 9) за період прострочки з 14.02.2016 року по 21.04.2016 року в сумі 579 088,00 грн., та індекс інфляції в розмірі 2 533,52 грн. За договором від 03.11.2015 року суму боргу - 60 000,00 доларів США, еквівалент станом на 21.04.2016 року 1 521 000,00 грн., пеню (згідно п. 9) за період прострочки з 04.02.2016 року по 21.04.2016 року в сумі 2 372 760,00 грн., та індекс інфляції в розмірі 9 065,16 грн. В процесі розгляду справи збільшив та уточнив позовні вимоги. Просив стягнути суму основного боргу за договорами позики від 13.01.2016 року, 03.11.2015 року та 31.03.2016 року на загальну суму 2 414 507,50 грн. (425 800,00 + 1 521 000,00 + 467 707,50). Пеню за договорами від 13.01.2016 року та 03.11.2015 року в загальній сумі 2 951 848,00 грн. (579 088,00 +2 372 760,00). Індекс інфляції за договорами від 13.01.2015 року та 03.11.2015 року в загальній сумі 11 598,68 грн. (2 533,52 + 9 065,16).
Стягнути суму боргу за договором від 20.08.2015 року в розмірі 484 880,00 грн., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Згідно даного договору позичальник ОСОБА_2 отримав позику в розмірі 20 900,00 доларів США, еквівалент 484 880,00 грн., строком до 30.09.2015 року. Згідно Договору № 2 про відступлення права вимоги від 21.04.2016 року, укладеного між ним (позивачем) та ОСОБА_3, останній відступив право вимоги до ОСОБА_2 за договором позики від 20.08.2015 року. Про зміну кредитора позичальник повідомлявся листом від 22.04.2016 року.
Розірвати договір та стягнути суму боргу за договором від 21.09.2015 року в розмірі 1 991 377,50 грн., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Згідно даного договору позичальник ОСОБА_2 отримав позику в розмірі 87 150,00 доларів США, еквівалент 1 991 377,50 грн., строком до 21.09.2016 року. Згідно Договору № 1 про відступлення права вимоги від 21.04.2016 року, укладеного між ним (позивачем) та ОСОБА_3, останній відступив право вимоги до ОСОБА_2 за договором позики від 21.09.2015 року. Про зміну кредитора позичальник повідомлявся листом від 22.04.2016 року. Крім того, просив стягнути судові витрати за послуги адвоката та сплату судового збору.
Позивач в судове засідання не з'явився, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, збільшені та уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. У разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував щодо заочного порядку розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, що дає підстави для прийняти рішення по суті спору без присутності відповідача, по доказам наданим стороною позивача.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
В суді встановлено, що відповідачем були укладено ряд договорів позик.
03.11.2015 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 кошти в сумі 60 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 521 000,00 грн., на строк до 03.02.2016 року(включно).
13.01.2016 року ОСОБА_2, від імені якого діяв ОСОБА_3, позичив у ОСОБА_1 кошти в сумі 16 800,00 доларів США, що еквівалентно 425 800,00 грн., строком до 13.02.2016 року включно.
31.03.2016 року ОСОБА_2, від імені якого діяв ОСОБА_4, позичив у ОСОБА_1 кошти в сумі 18 450,00 доларів США, що еквівалентно 467 707,50 грн., строком до 30.04.2016 року включно.
Згідно договору від 20.08.2015 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 кошти в розмірі 20 900,00 доларів США, що еквівалентно 484 880,00 грн. строком до 30.09.2015 року включно. Згідно Договору № 2 про відступлення права вимоги від 21.04.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, останній відступив право вимоги до ОСОБА_2 за договором позики від 20.08.2015 року. Про зміну кредитора позичальник повідомлявся листом від 22.04.2016 року.
21.09.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 отримав позику в розмірі 87 150,00 доларів США, еквівалент 1 991 377,50 грн., строком до 21.09.2016 року включно. Згідно Договору № 1 про відступлення права вимоги від 21.04.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, останній відступив право вимоги до ОСОБА_2 за договором позики від 21.09.2015 року. Про зміну кредитора позичальник повідомлявся листом від 22.04.2016 року.
Встановлено, що, кошти позичальником до цього часу не повернуті.
Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред'явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Підтверджувати факт укладення договору позики, тобто факт передачі грошей та строк їх повернення або пред'явлення вимоги до повернення, можуть боргові документи - розписка, акт передання та прийняття, розрахунок - фактура тощо.
Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
Договорами позик від 03.11.2015 року, 13.01.2016 року та 31.03.2016 року передбачено, що в разі прострочення виконання зобов'язання позичальник сплачує пеню в розмірі 2 % від суми позики за кожен день прострочення. А даному випадку позивач просить стягнути пеню за договорами від 13.01.2016 року та 03.11.2015 року в загальній сумі 2 951 848,00 грн. (579 088,00 +2 372 760,00). Враховуючи те, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, та враховуючи економічну ситуацію в країні, суд вважає, що на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір пені (неустойки) має бути зменшений до суми боргу.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.
Індекс інфляції розраховується Державним комітетом статистики, він визначає рівень знецінення національної грошової одиниці, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Відповідно до договорів, позика надавалася в іноземній валюті - доларах США. При перерахунку суми боргу з іноземної валюти на національну судом враховано офіційний курс гривні до доларів США, встановленого Національним банком України на час розгляду справи. Тому при вирішенні питання про повернення боргу не може враховуватися індекс інфляції, який встановлений відносно гривні, а не іноземної валюти відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». З урахуванням викладеного, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Враховуючи вимоги законодавства України, проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача мають бути задоволені частково.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця права. Несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 6 890,00 грн. (максимальний розмір), і він має бути відшкодований відповідачем на користь позивача.
В частині стягнення коштів за послуги адвоката суд відмовляє, оскільки не надано жодного доказу на підтвердження їх сплати.
На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 514, 525, 526, 530, 549, 551, 610, 611, 625, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 60, 79, 84, 88, 212-215, 218, 223, 224-228, 233, 294 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 03.11.2015 року суму основного боргу - 1 521 000,00 грн., пеню - 1 521 000,00 грн.; за договором позики від 13.01.2016 року суму основного боргу - 425 800,00 грн., пеню - 425 800,00 грн.; за договором позики від 31.03.2016 року суму основного боргу - 467 707,50 грн.; за договором позики від 20.08.2015 року суму основного боргу в розмірі 484 880,00 грн.; за договором позики від 21.09.2015 року суму основного боргу в розмірі 1 991 377,50 грн.; та судовий збір в розмірі 6 890,00 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення, якщо апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення не було подано.
Суддя: