Номер провадження: 22-ц/785/1813/16
Головуючий у першій інстанції Курочка В. М.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі :

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

- Ступакова О.А.

при секретарі - Желєзнові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до сектору культури Овідіопольської районної державної адміністрації, третя особа Овідіопольська районна рада при визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулуу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 (діючого в інтересах на рішення Овідіопольького районного суду Одеської областівід 17 грудня 2015 року, -

встановила:

22 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з названим позовом, в якому зазначила, що наказом завідувача сектору культури Овідіопольської районної державної адміністрації від 30.09.2004 року її було прийнято на роботу на посаду директора народного Овідіопольького районногоісторико-краєзнавчого музею. Наказом від 26.05.2015 року № 60-К завідувача сектору культури Овідіопольської районної державної адміністрації її було звільнено з роботи за прогули на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись, що вона була звільнена з роботи за відсутності законних підстав, без погодження з Овідіопольською районною радою, без втьребування від неї пояснень щодо порушення трудової дисципліни, без врахування ступені тяжкості вчиненого проступку та її попередньої роботи, позивачка з урахуванням у3точнень позовних вимог просила визнати незаконним і скасувати наказ завідувача сектору культури Овідіопольської районної державної адміністрації від 26.05.2015 року № 60-К про звільнення її з роботи, поновити її на роботі на посаді директора народного Овідіопольького районногоісторико-краєзнавчого музею, стягнути з відповідача на її коритсь середній заробіток за час вимушеного прогулу 15100,80 грн.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала.

Відповідач просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність.

Представуник третьої особи без самостійних вимог - Овідіопольської районної ради просив розглянути справу за його відсутність.

Рішенням Овідіопольького районного суду Одеської області від 17 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до сектору культури Овідіопольської районної державної адміністрації, третя особа Овідіопольска районна рада про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановленно, що Наказом начальника відділу культури Овідіопольської районної державної адміністрації від 30.09.2004 р. №48 ОСОБА_3 була прийнята на посаду директора Овідіопольського історико - краєзнавчого музею з 01.10.2004 р. (а.с. 7)

Згідно розділу III затвердженого за погодженням з Овідіопольською районною радою розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації від 12.11.2009 р. №1308 Положення про народний Овідіопольський районний історико - краєзнавчий музей директор музею призначається наказом керівника відділу культури Овідіопольської райдержадміністрації. (а.с. 10-16)

Наказом завідувача сектору культури Овідіопольської райдержадміністрації від 26.06.2015 р. №60-К ОСОБА_3 була звільнена з роботи з посади директора музею за прогули вчинені нею 12, 13, 14, 15, 18, 19, 20, 26 травня 2015 року. (а. с. 19,125)

Копія наказу про звільнення з роботи ОСОБА_3 за її заявою була надіслана Овідіопольською районною державною адміністрацією 23.09.2015 p., отримана позивачкою 24.09.2015 р. Трудова книжка з записом про звільнення ОСОБА_3 не була видана, (а.с. 18)

З актів, складених комісією сектору культури Овідіопольської районної державної адміністрації вбачається, що ОСОБА_3 була відсутня на роботі 12 травня 2015 року з 13 до 16 годин; 13 травня 2015 року з 9 до 13 годин; 14 травня 2015 року з 9 до 15 годин; 15 травня 2015 року з 9 до 16 годин; 18 травня 2015 року з 9 до 16 годин; 19 травня 2015 року з 9 до 16 годин; 20 травня 2015 року з 9 до 14 години; 26 травня 2015 року з 14 до 16 години, від дачі пояснень щодо причин відсутності на роботі позивач відмовилась. (а.с.127-132,134-137)

З пояснень представника відповідача ОСОБА_5, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 ОСОБА_11 вбачається, що всі вони були у складі комісії сектору культури Овідіопольської районної державної адміністрації щодо перевірки дотримання ОСОБА_3 робочого часу і встановили, що позивачка була відсутня на роботі: 12 травня 2015 року з 13 до 16 годин; 13 травня 2015 року з 9 до 13 годин; 14 травня 2015 року з 9 до 15 годин; 15 травня 2015 року з 9 до 16 годин; 18 травня 2015 року з 9 до 16 годин; 19 травня з 9 до 16 годин; 20 травня з 9 до 14 години; 26 травня з 14 до 16 години, від дачі пояснень щодо причин відсутності на роботі позивачка відмовилась, про що ними кожного разу були складені та підписані відповідні акти.

Свідок ОСОБА_12 показав, що літом 2015 року він виконував обов'язки голови Овідіопольської районної державної адміністрації і до нього зверталась керівник сектору культури райдержадміністрації з приводу того, що директор краєзнавчого музею не виходить на роботу. Він особисто телефонував позивачці і пропонував з'явитися для з'ясування причин відсутності її на роботі, на що ОСОБА_3 відповіла, що з'явитися не може тому, оскільки перебуває в м. Одесі.

Відповідно до ст. 40 п. 4 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суд повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишенням роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

При таких даних суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_13 про те, що позивачка у травні 2015 року кожного робочого дня ходила на роботу, але виконувати трудові обов'язки не могла у зв'язку з тим, що вхідні двері музею були опечатані та закриті, у зв'язку з тим, що ці пояснення спростовуються наведеними вище актами комісії сектору культури та поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9. ОСОБА_10, ОСОБА_11, з яких видно , що починаючи з 12 травня 2015 року позивачка на роботу не виходила.

З актів комісії сектору культури вбачається, що вхідні двері музею були опечатані лише 13 травня 2015 року і в цей день позивач була відсутня на роботі з 9 до 13 години. (а.с.128,145)

Та обставина, що вхідні двері музею були опечатані 13 та 14 травня 2015 року підтверджується також доданими позивачкою до позовної заяви фотокартками, (а.с. 21-25)

Суд першої інстанції правильно зазначив, що сама по собі обставина, що вхідні двері музею були опечатані з метою збереження матеріальних цінностей, не позбавляли позивачку необхідності дотримуватись трудової дисципліни та прибути до свого робочого місця, чого вона тривалий час не робила.

Також обґрунтовано суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_14 та Катрука 1.1, про те, що вхідні двері до музею були опечатані на декілька днів у лютому 2015 року, а замки вхідних дверей до музею були замінені у травні 2015 року, у зв'язку з чим позивачка не мала можливості виконувати свої трудові обов'язки, оскільки події, які мали місце у лютому 2015 року не мають будь-якого відношення до предмету спору у справі, а з пояснень свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 видно, що замки вхідних дверей до музею були замінені після звільнення позивачки з роботи.

При цьому суд першої інстанції правильно врахував, що свідок ОСОБА_13 є чоловіком позивачки та зацікавлений в результатах розгляду справи на її користь.

При розгляді справи не знайшли свого підтвердження посилання позивачки, а також пояснення свідка ОСОБА_15 - колишнього голови Овідіопольської районної ради, про те, що звільнити з роботи позивачку керівник сектору культури райдержадміністрації могла лише зі згоди Овідіопольської районної ради, виходячи з наступного.

Відповідно до п. І.З.З. рішення Овідіопольської районної ради від 20.03.2015 р. «Про внесення змін до рішення районної ради від 23 липня 2009 року №467-V «Про об'єкти нерухомого майна, установи та організації спільної власності територіальних громад сіл, селищ району, управління якими здійснює районна рада» райдержадміністрації були делеговані повноваження за погодженням та дорученням районної ради укладати і розривати контракти з керівниками підприємств спільної власності територіальних громад сіл, селищ району, управління якими здійснює районна рада (за винятком керівників комунальних підприємств, засновником яких є районна рада). (а.с. 207-209)

З матеріалів справи видно, що контракт з позивачкою не укладався, а був укладений звичайний трудовий договір. (а.с. 7)

Згідно із затвердженою райдержадміністрацією 25.04.2013 р. посадовою інструкцією завідувача сектору культури цієї адміністрації саме до компетенції завідувача сектору культури віднесено прийняття на роботу та звільнення з роботи у порядку, передбаченому законодавством про працю, працівників сектору культури, які не є державними службовцями, їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності, (а. с. 174-177)

Тобто завідувач сектору культури райдержадміністрації в даному випадку вправі була звільнити з роботи позивачку.

Також не обґрунтованими виявились посилання позивачки, що звільнена вона з роботи була у зв'язку з наявністю у неї неприязних стосунків з керівником сектору культури, тому що ніяких доказів на підтвердження цих посилань позивач суду не надала і сама по собі ця обставина не позбавляла позивачку обов'язку дотримуватись трудової дисципліни та належним чином виконувати покладені на неї трудові обов'язки.

Не відповідає матеріалам справи посилання позивачки, що всупереч положень ст. 149 КЗпП України керівник сектору культури не зажадала від неї письмових пояснень щодо порушень трудової дисципліни, тому, що ці посилання спростовуються показаннями представника відповідача, показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_16, ОСОБА_6, ОСОБА_17, ОСОБА_10, ОСОБА_11, актами комісії сектору культури від 21 травня та 26 травня 2015 року, з яких слідує, що ОСОБА_3 було запропоновано надати пояснення щодо відсутності її на роботі, але позивачка відмовилась від цього, (а. с. 135,137)

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок, що у задоволенні позовних вимог .ОСОБА_3, - необхідно відмовити.

Враховуючи все вищевикладене колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 (діючого в інтересах ОСОБА_3)- відхилити.

Рішення Овідіопольького районного суду Одеської областівід 17 грудня 2015 рокупо справі за позовом ОСОБА_3 до сектору культури Овідіопольської районної державної адміністрації, третя особа Овідіопольська районна рада при визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулуу - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області В.А. Станкевич

О.Д. Варикаша

О.А. Ступаков