Номер провадження 2/754/2548/16
Справа №754/2578/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

31 травня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.

при секретарі Базік А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Головне управління юстиції в м. Києві, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що у провадженні Деснянського районного суду м.Києва перебуває справа № 754/207/16-ц (провадження № 2/754/1831/16) за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Головне управління юстиції в м.Києві, ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно. З матеріалів вказаної справи вбачається, що він (позивач) вказаний у позовній заяві як третя особа без зазначення наявності чи відсутності у нього самостійних позовних вимог, а також те, що він, як спадкоємець першої черги, спадщину не приймав. А отже, на сьогодні відсутні письмові згоди спадкоємців, які намагаються прийняти спадщину, та/або які могли б дати письмову згоду йому (позивачу) на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Як вказує позивач, він є спадкоємцем першої черги за законом у спірних правовідносинах, оскільки померлий ОСОБА_6 є його батьком, що підтверджується свідоцтвом про народження. Під час прийняття спадщини та судових процесів щодо спадкового майна померлого батька він (позивач) перебував у місцях позбавлення волі з 21.04.2008 року по 07.10.2013 року, а тому об»єктивно був позбавлений можливості приймати спадщину та не був обізнаний щодо судових процесів стосовно спадкового майна, що, на його думку, є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить визнати поважними причинами пропуску строку для подання ним заяви про прийняття спадщини від померлого батька ОСОБА_6 та визначити додатковий строк для прийняття спадщини протягом двох місяців.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_7 позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, підтримали та просили про їх задоволення. При цьому позивач пояснив, що його батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Про смерть батька він дізнався більш, ніж через 6 місяців після його смерті, від брата під час перебування в місцях позбавлення волі. 09.10.2013 року він звільнився з місць позбавлення волі, мав поганий стан здоров»я, був слабкий, не працював, доглядав за будинком матері в Вишгородському районі. Він спілкувався з відповідачами, вони казали, щоб він не втручався, поки вони вирішують спірні питання, оскільки він все одно буде спадкоємцем. Після цього з боку його брата та сестри почалися дії, з яких він зрозумів, що вони намагаються залишити його без спадщини. Як зазначив позивач, з заявою про прийняття спадщини він до нотаріальної контори не звертався.

Представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_8 в судове засідання не з»явилась, надала суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких також просила розглядати справу в її відсутність та відсутність відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3

В своїй письмових запереченнях представник відповідача ОСОБА_8 вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається із спадкового майна, серед якого: квартира АДРЕСА_1, земельна ділянка, площею 0, 2500 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2, ? частина автомобіля «Hyundai Тucson», 2007 року випуску, яку прийняли діти спадкодавця відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Починаючи з 2008 року колишня дружина померлого ОСОБА_5 подавала численні позови стосовно спадщини, до участі у яких залучався і позивач ОСОБА_1, який, перебуваючи у місцях позбавлення волі, направляв до суду свої заперечення, не визнаючи позов, що встановлено судовим рішення Деснянського районного суду м.Києва від 11.03.2014 року у справі № 2-208/2014 р. під головуванням судді Саламон О.Б. В вз»язку з цим, представник відповідачів вважає, що твердження позивача про те, що він не був обізнаний стосовно позовів, є безпідставними і не маючим жодного відношення до прийняття спадщини, яку позивач повинен був, якщо бажав її прийняти, прийняти хоча б після звільнення з місць позбавлення волі. Як зазначає представник відповідачів, позивач був звільнений 07.10.2013 року, а до суду звернувся лише 09.03.2016 року, тобто сплинуло не одні шість місяців, протягом яких позивач міг вчинити дії із прийняття спадщини.

Представник відповідачів зауважує і на те, що так і не відомо, чи звертався позивач до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і чи є у нього постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії з цього приводу, оскільки ні в позові позивач не зазначає цієї особливо важливої умови пред»явлення такого позову, ні додає копії такої постанови.

Як вважає представник відповідачів, про смерть батька позивач був обізнаний, як і обізнаний про час відкриття спадщини, тобто міг вчинити дії із прийняття спадщини як із місць позбавлення волі, так і з часу свого звільнення. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч.3 ст.1272 ЦК України не застосовуються.

Посилаючись на викладені обставини, представник відповідачів вважає, що позивач своєчасно спадщину не прийняв без будь-яких причин, тобто свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчинив дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття або з моменту його звільнення, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.55-57).

Відповідач ОСОБА_5 та представник третьої особи - Головного управління юстиції в м.Києві в судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи обставини справи та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідачів ОСОБА_8, відповідача ОСОБА_5 та представника третьої особи на підставі наявних доказів у справі.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6, який є батьком позивача ОСОБА_1 та відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, і після смерті якого відкрилась спадщина (а.с.6, 58-60, 69).

Згідно довідки про звільнення Серії ЧРК № 04724 Частина «Б», позивач ОСОБА_1 відбував покарання в місцях позбавлення волі з 21.04.2008 року по 07.10.213 року (а.с.7-8).

Позивач та його представник ОСОБА_7 просили про задоволення позову, вказуючи на те, що під час прийняття спадщини та судових процесів щодо спадкового майна померлого батька позивач перебував у місцях позбавлення волі з 21.04.2008 року по 07.10.2013 року, а тому об»єктивно був позбавлений можливості приймати спадщину та не був обізнаний щодо судових процесів стосовно спадкового майна, що, на їх думку, є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Представник відповідачів ОСОБА_8 в своїх письмових запереченнях просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач своєчасно спадщину не прийняв без будь-яких причин, тобто свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчинив дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття або з моменту його звільнення.

Суд вважає, що доводи позивача та його представника є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частина 1 ст.1268 ЦК України визначає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України встановлено, що у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину.

При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються.

Листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз»яснено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Зі змісту п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою (втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року). Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п. 3.5 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Норми ст. 1272 ЦК щодо права на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини застосовуються до спадкоємців, право на спадкування яких виникло із набранням чинності ЦК.

Відповідно до ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається:

1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори;

2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

В судовому засіданні позивач та його представник обґрунтовували позовні вимоги тим, що під час прийняття спадщини та судових процесів щодо спадкового майна померлого батька позивач перебував у місцях позбавлення волі з 21.04.2008 року по 07.10.2013 року, а тому об»єктивно був позбавлений можливості приймати спадщину та не був обізнаний щодо судових процесів стосовно спадкового майна, що, на їх думку, є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Суд вважає ці доводи необґрунтованими, оскільки позивач знаходився в місцях позбавлення волі з 21.04.2008 року, тобто майже через місяць після смерті батька, під час відбуття покарання не був позбавлений можливості направити заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори поштою. Крім того, з моменту звільнення з місць позбавлень волі 07.10.2013 року позивач протягом більше двох років з вказаною заявою до нотаріуса не звертався, доказів поважності причин пропуску такого строку чи створення йому перешкод протягом цього строку суду не надав.

Посилання позивача та його представника на необізнаність позивача щодо судових процесів стосовно спадкового майна на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються рішенням Деснянського районного суду м.Києві від 11.03.2014 року по цивільній справі № 2-208/2014 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа: Головне управління юстиції у м.Києві про визнання права на спадкування за законом у четверту чергу, зміну черговості одержання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги. Як вбачається з судового рішення, позивач був належним чином повідомлений про розгляд вказаної справи, просив розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги не визнавав (а.с.58-60).

Посилання ж на те, що у провадженні Деснянського районного суду м.Києва перебуває справа № 754/207/16-ц (провадження № 2/754/1831/16) за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Головне управління юстиції в м.Києві, ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно також не дають підстав для задоволення вимог ОСОБА_1, оскільки даний позов пред»явлено лише 12.01.2016 року, а провадження відкрито 25.01.2016 року (а.с.29-33).

Твердження позивача про те, що після звільнення з місць позбавлення волі він мав поганий стан здоров»я, а також про домовленість між ним та відповідачами про невтручання у справи щодо спадкового майна, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а тому також не приймаються судом до уваги.

Інших доказів про наявність поважних причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на подання заяви про прийняття спадщини, які б давали суду підстави для задоволення позову, позивачем та його представником суду не надано.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає, що позивачем пропущено встановлений строк для подання заяви про прийняття спадщини без поважних причин, а тому даний позов задоволенню не підлягає.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

На підставі ст.ст.1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Головне управління юстиції в м. Києві, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий