У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності, стягнення компенсації та припинення права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2015 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5 про виділ частки з майна, що перебуває у їхній спільній частковій власності, обґрунтовуючи його тим, що таке майно є неподільним.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 10 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Суд правильно встановив, що згідно з рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 вересня 2014 року за сторонами у справі було визнано право власності по 1/2 частині на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані по АДРЕСА_1. Вказаним рішенням було встановлено, що спірний житловий будинок є неподільною річчю.

Крім того, судом було встановлено, що спірний житловий будинок, який в подальшому увійшов до складу спадщини матері сторін у справі, ще у 1975 році був подарований відповідачем своїй матері, що підтверджується копією відповідного договору та копією судового рішення.

Також судом було встановлено, що відповідач у справі іншого житла не має, є пенсіонером за віком, страждає низкою хронічних захворювань і хоча у власності має автомобіль 1991 року випуску та гараж, однак в силу вищевказаних обставин та значимості зазначених речей для нього, відчуження провести не може.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, встановивши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що у відповідача відсутня можливість сплатити позивачу грошову компенсацію вартості її частки майна.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко