АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 644/1510/15-ц Головуючий суддя І інстанції Матвієвська Г. В.
Провадження № 22-ц/790/2209/16 Суддя доповідач Коваленко І.П.
Категорія:Спори, що виникають із трудових правовідносин
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року судова колегія судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Коваленко І.П.,

суддів - Довгаль А.П.., Коровіна С.Г.

при секретарях - Калюжній Ю.В., Сотніковій А. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 09 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» про поновлення на роботі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» про поновлення на роботі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди .

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він з 2006 року, працює інженером першої категорії відділу пожежної безпеки управління охорони праці, пожежної безпеки, екології та цивільної оборони ДП завод «Електроважмаш».

03 грудня 2014 року він пройшов обстеження у лікарсько-консультативній комісії (ЛКК) медико- санітарного підрозділу ДП завод «Електроважмаш». Згідно висновку ЛКК № 216 від 3 грудня 2014 року йому протипоказана робота з ПЕОМ, на висоті, та участь у тушінні пожеж. Після цього, на підставі висновку ЛКК, заступник директора заводу по роботі з персоналом та соціальним питанням видав наказ № 99-К від 19.01.2015 року згідно з яким йому заборонили під час роботи працювати на персональному комп'ютері, виконувати роботи на висоті, в діючих електроустановках та приймати участь у гасінні пожеж, відсторонили його від роботи, а також перевели його на 2/3 тарифної ставки.

28 січня 2015 року начальник управління (254) охорони праці,пожежної безпеки, екології та цивільної оборони ДП завод «Електроважмаш» видав розпорядження № 254/3-06 , в якому інженеру першої пожежної безпеки ОСОБА_2 запропоновано під час роботи заборонити працювати на персональному комп'ютері, виконувати роботи на висоті, в діючих електроустановках та приймати участь у гасінні пожеж.

Вважав, що наказ № 99-К від 19.01.2015 року заступника директора заводу по роботі з персоналом та соціальним питанням та розпорядження № 254/3-06 від 28 січня 2015 року начальника управління (254) охорони праці, пожежної безпеки, екології та цивільної оборони є незаконними та такими, що порушують його трудові права з огляду на ті обставини, що свої трудові обов'язки він виконував у відповідності з посадовою інструкцією інженера по пожежній безпеці першої категорії відділу пожежної безпеки управління № 254, яку затверджено головним інженером ДП заводу «Електроважмаш» А.Е. Тулуповим 20.06.2010 року. Дана посадова інструкція не була змінена до теперішнього часу. У розділі 2 цієї посадової інструкції визначено його посадові завдання та обов'язки. Згідно з п 2.41 цієї посадової інструкції, він повинен приймати міри реагування при отриманні сигналу про пожежу згідно діючого на підприємстві порядку.

Стверджував, що дії посадової особи об'єкту визначені п. 2 розділу VIІІ «Правил Пожежної безпеки в Україні» (затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2014 року № 1417, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 р. за № 252/26697, які набули чинності 10 квітня 2015 року), де також викладено аналогічні з його посадовою інструкцією дії. Тобто, в його посадові обов'язки не входить праця на персональному комп'ютері, виконання роботи на висоті, в діючих електроустановках та приймання участі в гасінні пожеж.

Після подання ним позовної заяви до суду, на підставі наказу № 877-к від 14.05.2015 його було звільнено з роботи у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі через стан здоров'я, відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Вважав таке звільнення незаконним з тих підстав, що не існувало жодної підстави для встановлення невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі, бо для звільнення його за п.2 ст. 40 КЗпП України повинні бути фактичні дані, які підтверджують, що внаслідок стану здоров'я ( стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладені на нього трудові обов'язки або стійке порушення функцій організму, визнання працівника інвалідом та наявність протипоказань щодо продовження ним трудової діяльності, підтверджені довідкою медико-соціальної експертної комісії, та інші медичні документи, що свідчать про неможливість виконувати роботу за станом здоров'я, без встановлення групи інвалідності, зумовленої стійким порушенням функцій організму, не можуть бути підставою для звільнення за п.2 ст. 40 КЗпП України.

Висновок лікарсько-консультативної комісії чи лікаря про необхідність тимчасового переведення на іншу роботу не є документом, на підставі якого можна звільняти працівника у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі чи займаній посаді за станом здоров я.

Згідно висновку ЛКК № 216 від 3 грудня 2014 року йому протипоказано робота з ПЕВМ, на висоті та участь у тушінні пожеж, але ж такі роботи не входять до його посадових обов'язків.

Всі ці дії адміністрації грубо порушили його трудові права та спричинили йому моральні страждання, які полягають у тому, що його фактично вимусили змінити графік роботи на який він розраховував при укладанні трудового договору; змінився його уклад життя; його дружина хвора і потребує постійного догляду; через його захворювання, яке не перешкоджає виконувати йому трудові обов'язки, його фактично зробили людиною іншого сорту, зменшили заробітну плату і незаконно звільнили, вимусивши шукати інше місце роботи. Спричинену моральну шкоду позивач оцінив в десять тисяч гривень.

В зв'язку з цим просив визнати незаконним та скасувати наказ № 99-К від 19.01.2015 року заступника директора ДП заводу «Електроважмаш» по роботі з персоналом та соціальним питанням та Розпорядження № 254/3-06 від 28 січня 2015 року начальника управління охорони праці, пожежної безпеки, екології та цивільної оборони ДП заводу «Електроважмаш»; визнати незаконним нарахування йому відповідачем за період дії наказу № 99-К від 19.01.2015 року двох третин тарифної ставки та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок його оплати праці у відповідності до встановленої тарифної ставки за весь період дії незаконного наказу № 99-К від 19.01.2015 року; стягнути з ДП завод «Електроважмаш» у відшкодування йому моральної шкоди 5000,00 гривень.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили визнати незаконним та скасувати наказ № 877-к від 14.05.2015 року про звільнення з роботи ОСОБА_2 та поновити його на роботі на посаді інженера першої категорії відділу пожежної безпеки управління охорони праці, пожежної безпеки, екології та цивільної оборони Державного підприємства «Завод «Електроважмаш»; стягнути з Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.05.2015 року до дня поновлення на роботі; визнати незаконним та скасувати наказ № 99-К від 19.01.2015 року заступника директора Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» по роботі з персоналом та соціальним питанням та Розпорядження № 254/3-06 від 28 січня 2015 року начальника управління (254) охорони праці, пожежної безпеки, екології та цивільної оборони Державного підприємства «Завод «Електроважмаш»; визнати незаконним нарахування йому Державним підприємством «Завод «Електроважмаш» за період дії наказу № 99-К від 19.01.2015 року двох третин тарифної ставки та зобов'язати здійснити перерахунок оплати праці у відповідності до встановленої тарифної ставки за весь період дії незаконного наказу № 99-К від 19.01.2015 року; стягнути з Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на його користь у відшкодування моральної шкоди 10000,00 гривень.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував повністю, зазначив, що звільнення позивача проведено правомірно, бо робота позивача пов'язана з виконанням посадових обов'язків на комп'ютері, з гасінням пожеж, з роботами на висоті, а згідно медичного висновку лікарсько-консультативної комісії № 216 від 03.12.2014 року, ОСОБА_2 протипоказана робота з ПЕОМ ( персональна електронно обчислювана машина) та ВДТ ( відео-диспетчерський термінал), з ДЕУ ( діючі електричні установки), на висоті, приймати участь у ліквідації пожеж на термін постійно, крім того роботодавець відсторонив ОСОБА_2 від роботи відповідно до вимог ст. 46 КЗпП України і на цей період зберігалася заробітна плата у розмірі 2/3 тарифної ставки. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є безпідставними, необґрунтованими, не доведеними.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 09 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 877-к від 14.05.2015 року про звільнення з роботи ОСОБА_2 та поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді інженера першої категорії відділу пожежної безпеки управління охорони праці, пожежної безпеки, екології та цивільної оборони Державного підприємства «Завод Електроважмаш» .

Стягнуто з Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.05.2015 до 09.02.2016року - 19 989,60 гривень .

Визнано незаконним та скасовано наказ № 99-К від 19.01.2015 року заступника директора Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» по роботі з персоналом а соціальним питанням та Розпорядження № 254/3-06 від 28 січня 2015 року начальника управління (254) охорони праці, пожежної безпеки, екології та цивільної оборони Державного підприємства «Завод «Електроважмаш».

Визнано незаконним нарахування ОСОБА_2 Державним підприємством «Завод «Електроважмаш» за період дії наказу № 99-К від 19.01.2015 року двох третин тарифної ставки та зобов'язано його здійснити перерахунок оплати праці ОСОБА_2 у відповідності до встановленої тарифної ставки за весь період дії незаконного наказу № 99-К від 19.01.2015 року.

Стягнуто з Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 5000,00 (п'ять тисяч) гривень.

Стягнуто з Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на користь ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору 243 грн.60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду змінити в частині стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15 травня 2015 року по 09 лютого 2016 року та стягнути 40 711,61 грн., посилаючись на те, що суд першої інстанції неправомірно врахував при визначенні середньої заробітної плати нарахування за січень та лютий 2015 року, тобто рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі Державне підприємство «Завод «Електроважмаш» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки судом безпідставно не були взяті до уваги надані ними докази та пояснення стосовно того, що звільнення позивача відбулось із дотриманням вимог діючого законодавства.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну злату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі - це документально підтверджена неможливість продовжувати виконання роботи працівником за умови що така робота потребує певної кваліфікації чи стану здоров'я.

Виявлена невідповідність займаній посаді за станом здоров'я полягає в тому що:працівник за станом здоров'я не може впоратися з трудовими обов'язками (при цьому відсутня провина працівника в неналежному виконанні обов'язків), або продовження даної роботи протипоказано працівникові за станом здоров'я (відповідно до карти умов праці на робочому місці) та створює загрозу його життю й здоров'ю, або через стан здоров'я подальше виконання працівником трудових обов'язків створює небезпеку для членів трудового колективу, або громадян, яких обслуговує працівник і це перешкоджає подальшому продовженню роботи.

Відповідно до статті 9 Основ законодавства про охорону здоров'я, громадяни можуть бути визнані тимчасово або постійно не придатними за станом здоров'я до професійної або іншої діяльності, пов'язаної з підвищеною небезпекою для оточуючих, а також з виконанням певних державних функцій.

Згідно з частиною 3 статті 69 зазначених Основ, під час проведення медичної експертизи з тимчасової втрати працездатності встановлюється факт необхідності надання листка непрацездатності чи іншого документа, що засвідчує тимчасову втрату працездатності у зв'язку з хворобою, травмою, вагітністю та пологами, доглядом за хворим членом сім'ї, хворою дитиною, карантином, встановленим санітарно-епідеміологічною службою, протезуванням, санаторно-курортним лікуванням, визначаються необхідність і строки тимчасового переведення працівника у зв'язку з хворобою на іншу роботу, приймається рішення про направлення на медико-соціальну експертну комісію для визначення наявності та ступеня стійкого розладу функцій організму, причини, часу настання і групи інвалідності.

З наведеного вбачається, що на етапі медичної експертизи з тимчасової втрати працездатності встановлюється лише наявність чи відсутність тимчасової непрацездатності у працівника та надається висновок щодо його тимчасового переведення на іншу (легшу) роботу.

Пунктом 3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 р. № 1317 визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Відповідно до норм Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, який затверджено Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 21.05.2007 № 246 , та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 липня 2007 року за № 846/14113, а саме додатку № 5 до Порядку, визначено перелік робіт, для виконання яких є обов'язковим попередній (періодичні) медичний огляд працівників, у п.2 додатку №5 цього переліку зазначено, що обов'язково враховується перелік загальних медичних протипоказань до роботи із шкідливими та небезпечними факторами виробничого середовища і трудового процесу і додаткові протипоказання у відповідності до конкретних умов праці, що наведені в цьому Переліку.

Згідно п. 1 переліку додатку № 5 Порядку, роботами на висоті слід вважати всі роботи, які виконуються на висоті 1,5 м від поверхні ґрунту, покриття або робочого настилу, над якими здійснюються роботи з монтажних пристосувань чи безпосередньо з елементів конструкції, обладнання, машин, механізмів при їх установці, експлуатації, монтажу.

Згідно п. 2 переліку додатку № 5 Порядку, робота в діючих електроустановках стосується лише електротехнічного персоналу, що виконує роботи з оперативного обслуговування діючих електроустановок напругою 127 В і вище змінного струму і 110В в постійному струмі, а також монтажні та налагоджувальні роботи.

Згідно п. 9 переліку додатку №5 Порядку, гасіння пожеж стосується лише співробітників пожежної охорони.

Судом встановлено, що в службові обов'язки позивача такі роботи не входять.

Крім того, позивачеві ОСОБА_2 ЛКК № 216 протипоказана робота на персональному комп'ютері, однак його захворювання та даний вид роботи не входить до переліку (додатку № 6 Порядку) роботи із шкідливими та небезпечними факторами виробничого середовища і трудового процесу.

Робота на комп'ютері не входить до посадових обов'язків позивача.

Відповідно до вимог ст.. 46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі:появлення на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Будь-які, передбачені законом, підстави для відсторонення позивача від роботи, які мали місце за наказом № 99-К від 19.01.2015 року, були відсутні.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що позивач фактично не був відсторонений від роботи і продовжував виконувати свої трудові обов'язки в повному обсязі, що підтверджується табелем виходу на роботу а.с. 152 - 156 т.1, довідка № 1022 від 14.05.2015 року ДП Завод «Електроважмаш» а.с. 123 т.1 , а відповідач нараховував йому заробітну плату за січень 2015 року /31 день/ 4049,97 грн., за лютий 2015 року / 28 днів/ 392,03 грн. (довідка № 1022 від 14.05.2015 року ДП Завод «Електроважмаш» а.с. 123 т.1, березень 2015 року /31 день/ заробітна плата не нараховувалась, квітень 2015 року /30 днів/ заробітна плата не нараховувалась).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці;

Згідно вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, суди зобов'язані з'ясувати, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу посаду.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що відповідачем не дотримано порядку звільнення працівника з роботи, оскільки не встановлено невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які б перешкоджали продовженню ОСОБА_2 даної роботи, запропоновано вакансії за робочими спеціальностями та інженерно-технічними, але він міг продовжувати надалі займати цю посаду за своєю професією чи спеціальністю ( інженер з пожарної безпеки 1 категорії) та виконувати свою посадову інструкцію, затверджену 29.06.2010 року головним інженером ДП заводу « Електроважмаш».

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог в частині визнання наказів недійсними та поновлення позивача на роботі.

Що стосується рішення суду у частині стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то колегія суддів вважає, що рішення суду в ці частині підлягає зміні.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає присудженню позивачу суд виходив з вимог ст. 27 Закону України "Про оплату праці" та Правил, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 .

Визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції виходив з довідки про середню заробітну плату (дохід) від 14.05.2015 року № 1022 Державного підприємства Заводу «Електроважмаш», згідно якої середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 становить 66, 58 грн..

Однак, такі висновки суду першої інстанції колегією суддів не приймаються.

Так, згідно вищезазначеної довідки середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 становить 66, 58 грн. враховуючи дію наказу № 99-К від 19.01.2015 року щодо визначення йому двох третин тарифної ставки.

Відповідно до довідки Державного підприємства Заводу «Електроважмаш» від 19.04.2016 року середньоденна заробітна плата позивача складає 201 грн. 28 коп.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.05.2015 року по 09.02.2016 року складає в сумі 38041 грн. 92 коп. ( травень 2015 року - 11 робочих днів, червень 2015 року - 21 робочий день, липень 2015 року - 23 робочих дні, серпень 2015 року - 21 робочий день ,вересень 2015 року - 22 робочих дні, жовтень 2015 року - 22 робочих дні, листопад 2015 року - 20 робочих дні, грудень 2015 року - 23 робочих дні, січень 2016 року - 19 робочих дні, лютий 2016 року - 7 робочих дні, а всього 189 робочих дні х 201, 28 грн.)

Оскільки відповідно до положень статті 237-1 КЗпП України, незаконне звільнення позивача призвело до моральних страждань останнього, т.я. позивач певний час не працював; звільнення з роботи примусило його до зміни звичних умов життя, що безумовно позначилося і на усталеному способі життя позивача та його родини, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в цій частині в розмірі 5000 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 314, 316,317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 09 лютого 2016 року в частині стягнення з Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15.05.2015 року по 09.02.2016 року в сумі 19989,6 грн. скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.05.2015 року по 09.02.2016 року в сумі 38041 грн. 92 коп.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді