У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 6 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 15 липня 2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 укладено договір банківського обслуговування, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит на поточні потреби в розмірі 50 тис. грн з терміном повернення кредиту 15 липня 2014 року, зі сплатою 15 % річних за користування кредитом та комісії за управління кредитом в розмірі 1,75 % від суми кредиту. Вказував, що відповідач порушив свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість за кредитом в сумі 44 694 грн 95 коп.

З огляду на викладені обставини, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 6 січня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором банківського обслуговування від 15 липня 2011 року у розмірі 25 147 грн 42 коп.

У решті вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір стягнутих коштів.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що ОСОБА_2 належним чином взяті на себе кредитні зобов'язання не виконує внаслідок чого за боржником утворилася кредитна заборгованість, яка підлягає стягненню.

Колегія суддів вважає, що такі висновки є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Судами установлено, що 15 липня 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_2 укладено договір банківського обслуговування, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 50 тис. грн у формі відкличної невідновлювальної лінії з терміном повернення кредиту 15 липня 2014 року зі сплатою 15 % річних за користування кредитом.

Пунктом 1.6 договору визначено, що за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом. Її розмір, відповідно до п. 4 спеціальної частини договору, становить 1,75 % від суми кредиту.

Згідно із п. 2.5.2 договору відповідач зобов'язався не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», вказаний в п. 6 спеціальної частини договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах, не менших за суми платежів, встановлених в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом.

Відповідно до п. 4.3 договору у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком погашення заборгованості, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань (неповерненої чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка розраховується для обчислення пені, зазначена в п. 9 спеціальної частини договору.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 своїх обов'язків по договору банківського обслуговування, за відповідачем утворилась заборгованість, яка відповідно до наданого розрахунку станом на 15 серпня 2015 року становить 44 694 грн 95 коп. і складається з: кредиту - 4 416 грн 7 коп.; відсотків - 1 157 грн 64 коп.; комісії - 7 тис. грн; плати за пропуск платежів - 32 121 грн 24 коп., що підтверджується доданим до матеріалів справи розрахунком заборгованості за договором.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законні й обґрунтовані рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 6 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик