Провадження № 2/161/939/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі - Заболотько Д.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» Войцешук Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом,-

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29.01.1970року він був прийнятий на роботу токарем на Луцький автомобільний завод, правонаступником якого на даний час є публічне акціонерне «Автомобільна компанія «Богдан Моторс». 26.05.1986р. о 09.30 годині він, перебуваючи на роботі, в зв'язку з несправністю обладнання, отримав тяжку травму пальців правої кисті. За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився з ним під час виконання трудових обов'язків, відповідачем було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 26.05.1986р. Внаслідок нещасного випадку на виробництві він отримав ушкодження здоров'я у вигляді травматичної ампутації третього та четвертого пальців правої кисті. Весь курс лікування проходив в комунальному закладі «Луцька міська лікарня №2». Оскільки у позивача була тяжка травма пальців правої кисті він змушений був тривалий час перебувати на лікарняному, але функції кисті в нього повністю не відновились. 29.04.2010р. висновком Луцької міської медико-соціальної експертної комісії йому було вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 10 відсотків довічно. На даний час він не може повноцінно користуватись пальцями правої кисті, що супроводжується незручностями в повсякденному житті, веденні господарства. Оскільки функції правої кисті в нього повністю не відновились, він змушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого звичайного способу життя. Вказує, що отриманим трудовим каліцтвом йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у важких фізичних, душевних, психічних стражданнях, які він постійно переживає. Завдану моральну шкоду оцінює у 50 000 гривень. Просить суд стягнути з відповідача в його користь моральну шкоду, у зв'язку з отриманим 26.05.1986 року трудовим каліцтвом у розмірі 50 000 грн.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, суду пояснив, що, дійсно, 26.05.1985 року з ОСОБА_3 на підприємстві відповідача трапився нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травму пальців правої кисті, про що складено акт №11 від 26.05.1986 року. Зазначив, що позивачем проводились інструктажі з охорони праці, що свідчить про дотримання відповідачем вимог чинного законодавства та задовільного забезпечення належних умов праці на підприємстві на момент нещасного випадку. Відповідач вважає, що причиною нещасного випадку стало порушення позивачем вимог інструкції з охорони праці на підприємстві. Позивачем не зазначено, якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана моральна шкода, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, не надав доказів заподіяння такої шкоди саме відповідачем. Просить у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.01.1970року ОСОБА_3 був прийнятий на роботу токарем на Луцький автомобільний завод, правонаступником якого на даний час є ПАТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс».

26.05.1986р.о 09.30 годині він, перебуваючи на роботі, в зв'язку з несправністю обладнання, отримав тяжку травму пальців правої кисті, про що було складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві від 26.05.1986р.

29.04.2010 року висновком Луцької міської МСЕК ОСОБА_3 було вперше встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 10 відсотків довічно .

Таким чином, спірні правовідносини між сторонами виникли з 29.04.2010 року, тобто з дня встановлення позивачу стійкої втрати працездатності.

29.06.2010р. Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України ОСОБА_3 взято на облік як потерпілого від нещасного випадку на виробництві.

17.09.2009 року Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України призначено останньому виплату одноразової допомоги в разі стійкої втрати професійної працездатності .

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Аналогічне положення міститься в ст. 13 Закону України «Про охорону праці», згідно якого роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання прав працівників у галузі охорони праці.

З акту №11 про нещасний випадок від 26.05.1986 року вбачається, що причинами нещасного випадку, що стався з ОСОБА_3 є несправність обладнання: відсутність блокуючого пристрою в станку з кришкою лючка.

Суд вважає, що факт порушення відповідачем законних прав працівника позивача ОСОБА_3, а саме права останнього на безпечні та нешкідливі умови праці, мав місце.

Виходячи з викладеного, доводи відповідача про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу, з тих підстав, що він особисто винний у нещасному випадку, суперечать нормам діючого законодавства.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Нещасний випадок з позивачем стався 26.05.1986 року при виконання ним трудових обов'язків, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 237-1 КЗпП України.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з роз'ясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року, відшкодування моральної шкоди проводиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілим, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 27.01.2004 р. /п. 4.1/ зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіює йому моральні та фізичні страждання.

Дослідженні судом докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, заподіює йому моральні та фізичні страждання, обмежує його можливості вести активний спосіб життя, у зв'язку з чим висновком МСЕК встановлені відповідні обмеження, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, а тому суд вважає доведеним факт заподіяння позивачеві моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги, зокрема ступінь вини працівника та підприємства у настанні даного нещасного випадку, ступінь втрати ОСОБА_3 професійної працездатності, така втрата становить 10 % довічно, отримане ним ушкодження здоров'я є незворотнім, що призводить до тяжких моральних, а також до фізичних страждань позивача.

Таким чином, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, а також характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача на відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

Позивач від сплати судового збору звільнений відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 23 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 12 Закону України «Про охорону праці», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» в користь ОСОБА_3 20 000 (двадцять тисяч) гривень моральної шкоди, у зв'язку з отриманням трудового каліцтва 26.05.1986 року.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» в дохід держави 551,20 гривень (п'ятсот п'ятдесят однієї гривні 20 копійок) судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.В. Івасюта