Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.05.2016 Справа №607/1061/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

позивача та його представника ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних нарахувань,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 953 736,81 гривня за період з 01.01.2012 року по 01.01.2016 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23 червня 2011 року між сторонами у справі було укладено договір відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 1200 000 гривень за проведення процедури зміни цільового призначення земельних ділянок, які знаходяться на території Шляхтинської сільської ради та передачі у власність ОСОБА_1 у строк до 31 грудня 2011 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18 квітня 2015 року стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 200 000 гривень та 114 114,91 гривню три проценти річних за період з 01.01.2012 року по 30.03.2015 року. Згідно ст.625 ЦК України, у разі прострочення виконання грошового зобов»язання, боржник зобов»язаний сплатити кредитору суму заборгованості із урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Таким чином, позивач вважає, що за період з 01.01.2012 року по 01.01.2016 року в силу вимог ст.625 ЦК України необхідно стягнути за прострочення виконання грошового зобов»язання із відповідача зазначену суму інфляційних нарахувань.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіланні позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечив та суду пояснив, що у розписці від 23.06.2011 року, яку позивач надав відповідачу в підтвердження своїх зобов»язань зазначено, що позивач передав відповідачу кошти у сумі 1 200 000 гривень в якості оплати послуг за проведення процедури зміни цільового призначення земельних ділянок не передбачено зобов»язання повернути кошти, а тому початком строку невиконання грошового зобов»язання відповідачем є дата набрання законної сили судового рішення про їх повернення.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

Як вбачається із розписки від 23 листопада 2011 року, яку відповідач склав та підписав в підтвердження свого зобов»язання, ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1200000 гривень, що еквівалентно 150 000 доларів США за відведення землі двох паїв загальною площею 6,74 га, яка знаходиться на території Шляхтинецької сільської ради, що належить йому на підставі державних актів на землю з орної сільськогосподарського призначення в категорію земель житлової та громадської забудови. В рахунок отриманих грошей, він зобов»язувався в строк до 31 грудня 2011 року передати у приватну власність ОСОБА_1 20 відсотків належної відповідачу землі загальною площею 6,74 га на території Шляхтинецької сільської ради. В подальшому, після кінцевих підрахунків витрат, які будуть понесені відповідачем при переоформлені землі у приватну власність, залишає за собою частину землі. Із решту земель, що залишиться після відокремлення 20 відсотків частин ОСОБА_6 і його частини землі в рахунок потрачених ним коштів, зобов»язується безоплатно передати у приватну власність ОСОБА_6 40 відсотків.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2015 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Вирішено стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 1 200 000 гривень, 114 114,91 грн. три проценти річних від простроченої суми за період з 01.01.2012 року по 03.03.2015 року. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним залишено без задоволення. Як вбачається із зазначеного судового рішення, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд встановив доведеним факт отримання грошових коштів ОСОБА_4 у розмірі 1 200 000 гривень та невиконання останнім своїх зобов»язань.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 16 вересня 2015 року зазначене судове рішення залишене без змін.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, в силу вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню обставини, які були встановлені зазначеним судовим рішенням, а саме факт отримання грошових коштів ОСОБА_4 у розмірі 1 200 000 гривень та невиконання останнім своїх боргових зобов»язань.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦПК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позивальник зобов»язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов»язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов»язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15.

Суд дослідивши та проаналізувавши матеріали даної справи, вважає, що позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення сум інфляційних нарахувань за невиконання боржником своїх зобов»язань підлягає до часткового задоволення, та вважає, що із відповідача слід стягнути 16 544,62 гривень інфляційних нарахувань за період із 16 вересня 2015 року по 01.01.2016 року, тобто із моменту набрання судовим рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18 червня 2015 року законної сили, із розрахунку: 1 200 000 х 1,014 = 16544,62, де 1,014 сукупний індекс інфляції за період з 16.09.2015 року по 01.01.2016 року. При цьому, задовольняючи частково позовні вимоги, суд зазначає, що спірна розписка боржника від 23 червня 2011 року про отримання ним грошових коштів на суму 1 200 000 гривень не містить зобов»язання про їх повернення, а з неї вбачається, що зазначену суму коштів отримано ОСОБА_4 від ОСОБА_1 за виведення землі з орної сільськогосподарського призначення в категорію земель житлової та громадської забудови та зобов»язання ОСОБА_4 в строк до 31 грудня 2011 року передати у приватну власність ОСОБА_1 20 відсотків належної відповідачу землі загальною площею 6,74 га на території Шляхтинецької сільської ради.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 625, 1046, 1051 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних нарахувань задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 у користь ОСОБА_1 суму інфляційних нарахувань у розмірі 16 544 (шістнадцять тисяч п»ятсот сорок чотири) гривні 62 коп., а також 551 (п»ятсот п»ятдесят одну) гривню 20 коп. судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ В.В.РОМАЗАН