АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/969/16 Головуючий 1 інст. - Срокіна І.І.
Справа № 639/8076/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кіпенко І.С.,

- Шаповал Н.М.,

за участю секретаря - Сементовської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3 про стягнення вартості спожитої без достатніх на те підстав теплової енергії, -

ВСТАНОВИВ:

25.08.2015 року КП «ХТМ» звернулось до суду з позовом яким просилостягнути з ОСОБА_3 заборгованість за спожиту без достатніх на те підстав теплову енергію в сумі 11 907 грн. 15 коп., інфляційні витрати та три відсотки річних у розмірі 4306 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовної заяви КП «ХТМ» вказувало, що відповідачу на праві власності належить приміщення поверху № 1 загальною площею 63,1 кв. м., розташоване за адресою АДРЕСА_1, і вона отримувала теплову енергію за рахунок позивача, яка подається у централізовану систему опалення будинку, де розташоване приміщення відповідача.

За період без договірного користування з 01.04.2014 року по 31.05.2015 відповідачем спожито теплової енергії на суму 11 907,15 грн. Відповідачу за кожен розрахунковий період направлені платіжні вимоги-доручення про оплату на спожиту теплову енергію, які цього часу не сплачені.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 листопада 2015 року позовні вимоги КП «ХТМ» задоволено.

Суд вирішив: стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за спожиту без достатньої на те підстави теплову енергію в cyмi 11 907 грн. 15 коп., інфляційні витрати та 3% річних на користь в розмірі 4306 грн. 58 коп. та судовий збір.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивач приховує від суду той факт, що в березні 2014 року в односторонньому порядку позивачем був закритий особовий рахунок квартири відповідача, як платника-фізичної особи, за яким вона мала сплачувати за послуги теплопостачання за тарифами як споживач категорії «населення» та було відкрито особовий рахунок 17600-9049, за яким відповідач мала сплачувати за надані послуги, як споживач категорії «інші споживачі», оскільки в зазначеному приміщенні відповідач веде свою діяльність як приватний нотаріус.

Будь-які оплати за послуги за теплопостачання позивач приймати відмовлявся, не було зараховано в якості сплати за надані послуги навіть грошові кошти в сумі 226 грн. 12 коп., які знаходились на особовому рахунку квартири відповідача, як платника - фізичної особи, в якості переплати.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши та обговоривши доводи сторін, які брали участь у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Судом встановлено, підтверджується доказами по справі, що ОСОБА_3на праві власності належить приміщення поверху № 1 загальною площею 63,1 кв. м., що розташоване за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 7). Відповідач отримувала теплову енергію за рахунок позивача, яка подається у централізовану систему опалення будинку, де розташоване приміщення відповідача, що підтверджується актами про включення опалення № 176/106 від 02.10.2013 року, № 176/712 від 22.10.2014 року та актами про відключення опалення № 176/1534 від 14.04.2015 року (а.с. 11-14)

Актом обстеження від 31.03.2014 року зафіксовано, що приміщення АДРЕСА_2 в результаті реконструкції обладнане окремим входом, на вході вивішена вивіска «Нотаріус», у зв'язку з чим було відкрито новий особовий рахунок НОМЕР_1 та закрито старий особовий рахунок. Від підписання даного акту споживач ОСОБА_3 відмовилась. (а.с. 105).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року.

Постановою КМУ від 1 червня 2011 р. N 869 затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води. Пунктом 2 Порядку визначено, що він застосовується під час установлення Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг та органами місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи) тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб'єктів природних монополій, а також для суб'єктів господарювання на суміжних ринках, зазначених у пункті 1 цього Порядку, та поширюється на таких суб'єктів під час розрахунку зазначених тарифів.

Відповідно до вищезазначеної постанови, Закону України «Про теплопостачання», указу Президента України від 23.11.2011 року № 1073 «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг», Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг прийнято Постанову від 31 березня 2014 року N 241 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) КП «Харківські теплові мережі» (з наступними змінами та доповненнями), п.1.2 якої встановлено КП «ХТМ» тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання на рівні для потреб інших споживачів (крім населення).

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на відсутність укладеного в письмовій формі договору не є підставою для відмови у позові.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

КП «ХТМ» надавало послуги з централізованого опалення, а відповідач їх отримувал а, тобто фактично погоджувалась з наданням вказаних послуг.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні-послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Апелянт посилається на те, що вона не оплачувала надані послуги теплопостачання, оскільки після отримання нею 15.06.2015 року листа від позивача з вимогою про сплату заборгованості за спожиту теплову енергію в якому було наведено розрахунки заборгованості як для споживача за категорією «інші споживачі», вона звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права громадянина на оплату послуг за послуги теплопостачання як споживачем категорії «населення», тобто мав місце спір щодо порядку, підстав і тарифів для здійснення оплати за спожиті послуги. Таким чином з метою запобігання виникнення непорозумінь щодо статусу споживача відповідач не здійснювала платежі за спожиту теплову енергію.

Однак колегія суддів відхиляє вище зазначені доводи апелянта, оскільки зазначені обставини не є підставою для звільнення ОСОБА_3 від оплати послуг теплопостачання. За певних обставин це могло би бути лише підставою для звернення до позивача з вимогою про перерахунок заборгованості.

Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.05.2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21.07.2015 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до КП «ХТМ» про захист права громадянина на оплату послуг за тарифами, які встановлені для фізичних осіб, зобов'язання укласти договір про надання послуг з теплопостачання з категорії споживача - населення, закрити особовий рахунок для категорії - інші споживачі та відновити особовий рахунок категорії - для населення, провести перерахунок оплати за теплопостачання. (а.с. 88-97).

Отже, вказаними судовими рішеннями підтверджено законність і обґрунтованість пред'явлених КП «ХТМ» вимог до ОСОБА_3 про сплату спожитих послуг теплопостачання, як споживача, що відноситься до категорії «інші споживачі», за відповідними тарифами.

Крім того, ОСОБА_3 від споживання житлово-комунальних послуг з опалення не відмовилась, із заявами про від'єднання її квартири від систем опалення до позивача не зверталась, на відсутність чи якість цих послуг не скаржились й будь-якого іншого розрахунку заборгованості з оплати зазначених послуг, ніж той, що наданий позивачем, до суду не надала.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надані розрахунки які б спростовували розрахунок інфляційних витрат надані позивачем, які розраховані відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ». Згідно вказаних рекомендацій, сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується шляхом множення суми заборгованості на моменти її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.С. Кіпенко

Н.М. Шаповал