Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №313/326/15 Головуючий у 1 інстанції: Калабухова О.А.
Провадження №22ц/778/159/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

ОСОБА_2

за участі секретаря: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 06 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно збережених грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно збережених грошових коштів, відповідно до якого - 05.10.2006 року між позивачем та Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (зараз Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", ПАТ "Укрсоцбанк") було укладено іпотечний договір № 312-6ОМ/1і (далі Іпотечний договір), згідно з яким вона (Іпотекодавець) передала в іпотеку Іпотекодержателю (ПАТ "Укрсоцбанк") у якості забезпечення виконання Позичальником ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором № 312-60М від 05.10.2006 року наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до п. 1.5 Іпотечного договору основним зобов'язанням, яке забезпечено іпотекою, є повернення кредиту в сумі 80 000 грн. з кінцевим терміном повернення до 04.10.2011 року. Протягом 2012 - 2014 років позивачем було здійснено наступне перерахування грошових коштів в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором: -16.03.2013 2000 грн. (квитанція № FUB 017) ,-19.02.2014 8000 грн. (квитанція № FUB 083), -10.10.2012 1500 грн. (квитанція № FUB 40), -11.12.2012 1500 грн. (квитанція № FUB 035), -20.07.2012 5000 грн. (квитанція № FUB 27), -20.09.2012 1500 грн. (квитанція № FJB 038), -24.09.2013 1500 грн. (квитанція № 10707726), -13.11.2013 2000 грн. (квитанція № 11000533), -31.06.2013 2207,95 грн. (квитанція № 11753317) , -15.08.2013 1500 грн. (квитанція № FUB 029), -08.01.2013 1500 грн. (квитанція № FJB 093), -16.07.2013 3000 грн. (квитанція № FJB 027), -26.06.2013 1500 грн. (квитанція № FUB 035), -23.03.2013 - 1000 грн. (квитанція № FUВ010), -13.04.2013 1000 грн. (квитанція № FUВ 013 всього 34 707,95 грн.

ОСОБА_4 не покладав виконання свого обов'язку за кредитним договором на позивача, між ними ніяких правочинів щодо покладення виконання обов'язків з погашення кредиту на позивача не вчинялось.

Позивач вважає, що наявні усі об'єктивні умови виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, а саме:

- грошові кошти у сумі 34 707,95 грн. надійшли на рахунок відповідача (набувача) у ПАТ "Укрсоцбанк" за рахунок позивача (потерпілої), що підтверджується відповідними квитанціями про внесення платежів; - позивачу спричинено майнову шкоду у вигляді зменшення її майна (грошових коштів); - збереження майна відповідача (тобто збереження ним грошових коштів, які він повинен був сплатити ПАТ "Укрсоцбанк" в погашення кредиту) на суму грошових коштів в розмірі 34 707,95 грн. відбулось за рахунок зменшення майна позивача; - відсутня правова підстава для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

04.08.2014 року на адресу відповідача було відправлено Вимогу про повернення безпідставно збережених грошових коштів, яка була отримана ним 06.08.2014 року, але до цього часу в добровільному порядку відповідач безпідставно збережені грошові кошти не сплатив.

5.06.2014 року між позивачем та адвокатом ОСОБА_5 було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до якого останній бере на себе зобов'язання за винагороду 2 500 грн. надавати позивачу правову допомогу, в тому числі, представляти права та законні інтереси позивача у Веселівському районному суді Запорізької області у справі про стягнення коштів що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордеру. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь безпідставно збережені грошові кошти в сумі 34 707, 95 гри., також стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу у сумі 2 500, 00 грн.

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 06 травня 2015 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог та їх недоведеності.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, наданим сторонам доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 05.10.2006р. між АКБ «Укрсоцбанк» (наразі ПАТ «Укрсоцбанк») і відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір кредиту №312-60М, відповідно до якого банк надав останньому кредит у розмірі 80 000,00 грн. строком до 04.10.2011р. Майновим поручителем за даним кредитним договором виступила позивач ОСОБА_3 відповідно до іпотечного договору №312-60М/Іі від 05.10.2006р. Предметом іпотеки виступила квартира АДРЕСА_2.

Протягом 2012 2014 років ОСОБА_3 було здійснено перерахування банку грошових коштів в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором на загальну суму 34 707,95 грн.

4 серпня 2014 року позивачем на адресу відповідача направлена заява про повернення зазначених грошових коштів, яка залишена без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалася на те, що грошові кошти були перераховані нею на рахунок відповідача у банку без існування між сторонами правових підстав, тому підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України.

Однак позивачем суду не було надано доказів в обґрунтування своїх позовних вимог.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини.

Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі (правова позиція Верховного Суду України у справі 6-88цс13).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем грошові кошти були перераховані банку на рахунок відповідача з метою виконання умов договору кредиту та іпотечного договору. Зазначені договори є дійсними, а тому зобов»язання за ними підлягають виконанню. Грошові кошти були отримані банком, а не відповідачем. Грошові кошти були перераховані у період після спливу строку договору кредиту, тобто після 04.10.2011р., а тому слід дійти висновку, що мало місце неналежне виконання умов кредитного договору. Таким чином, перерахування позивачем грошових коштів банку на рахунок відповідача було зроблено в порядку виконання договірного зобов»язання, тому суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відсутність правових підстав для застосування до правовідносин сторін саме норм ст. 1212 ЦК України.

Позивачка не позбавлена права на звернення до суду на свій розсуд з вимогами стягнення понесених витрат в зв»язку з невиконанням відповідачем грошового зобов»язання за кредитним договором з інших підстав.

Справа розглянута судом відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена судом та їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 06 травня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: