У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа: Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Деревянко Олена Костянтинівна, ОСОБА_6 про визнання договору дарування частково недійсним та скасування реєстрації права власності,

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору дарування частково недійсним та скасування реєстрації права власності.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 7 червня 2012 року ОСОБА_3 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ст. 128 КК України та призначене покарання у вигляді 120 годин громадських робіт, а також стягнуто 12 363 грн 65 коп. матеріальної шкоди та 40 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

У червні 2012 року він отримав виконавчого листа для звернення до виконання, однак останній було повернуто в зв'язку з відсутністю ідентифікаційний номер боржника.

Згодом у липні того ж року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження та накладено арешт на все майно боржника. Разом з тим у постанові про відкриття виконавчого провадження допущено помилку в написанні прізвища боржника: «ОСОБА_3» замість «ОСОБА_3».

Постановою від 2 грудня 2013 року виконавчий лист повернутий в зв'язку з відсутністю майна боржника.

У березні 2014 року виконавчий лист був ним знов поданий до Самарського ВДВС та перебуває на виконанні.

В червні 2015 року він дізнався, що належна ОСОБА_3 частина квартири була ним подарована своїй матері.

Вважає, що дарування квартири є фіктивним правочином, здійсненим відповідачами для уникнення виконання вироку суду, в зв'язку з чим просив визнати договір дарування частини квартири недійсним.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровськ від 2 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано частково недійсним договір дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 від 25 червня 2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деревянко О.К., зареєстрованого під номером 614 та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Вирішено питання щодо відшкодування судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2016 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог, апеляційний суд виходив безпідставності позовних вимог.

ОСОБА_2 звертаючись до суду із даним позовом вказував на фіктивність спірного договору, вважаючи його таким, що був укладений з метою уникнення виконання вироку суду, разом з тим, на момент вчинення оспорюваного правочину, будь-яких обмежень у вигляді обтяжень чи заборон щодо належного відповідачу майна встановлено не було і позивачем не надано належних та допустимих доказів тому, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки вчинення цього правочину, зважаючи на те, що договір був посвідчений і зареєстрований у передбаченому законом порядку. Тобто сукупність вчинених дій сторін договору вказує на спрямованість їх наміру на настання правових наслідків за цим договором.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Слід також зазначити, що оспорювати (оскаржувати) правочини можуть насамперед сторони правочину, а в даному випадку позивач не входить до кола осіб, які є стороною правочину і останнім не доведено, що цим правочином якимсь чином порушуються його права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновку суду не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа: Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ДеревянкоОлена Костянтинівна, ОСОБА_6 про визнання договору дарування частково недійсним та скасування реєстрації права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2016 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк