АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4397/16 Справа № 200/2393/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою компанії "Хагворт Менеджмент Лімітед" ("Hagwort Management Limited")

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року

за заявою про перегляд рішення у зв"язку з нововиявленими обставинами

по цивільній справі за позовом компанії "Хагворт Менеджмент Лімітед" ("Hagwort Management Limited") до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2, третя особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, за участю прокурора прокуратури Дніпропетровської області про визнання недійсним договорів купівлі продажу, звернення стягнення на предмет іпотеки. припинення права власності, витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна та зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до компанії "Хагворт Менеджмент Лімітед" ("Hagwort Management Limited"), Дніпропетровської міської ради про визнання договору іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Компанія «Hagworth Management Limited» звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2, третя особа: реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, за участю прокурора Дніпропетровської області про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення права власності, витребування із чужого незаконного володіння нерухомого майна.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2013 року залучено до участі у справі за позовом компанії «Hagworth Management Limited» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки Дніпропетровську міську раду, яка є правонаступником співвідповідача ОСОБА_3

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до компанії «Hagworth Management Limited», Дніпропетровської міської ради про визнання договору іпотеки недійсним.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2013 року позов компанії «Hagworth Management Limited» задоволено частково.

В рахунок часткового задоволення вимог компанії «Hagworth Management Limited» щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 30.840.06 від 07 березня 2007 року в розмірі 3 123 945,42 грн, з яких: 2 579 872,16 грн заборгованість за тілом кредиту та відсотками, пеня 544 073,26 грн, звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором № 30.840.06.1 від 07 березня 2006 року, а саме: квартиру № 163 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, 2; опис об'єкта в житловому будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями літ. В - 25, ВІ - 1, ВІІ - 1, в - 1 квартира № 163, яка складається з: 1 - житлова, 2 - санвузол, І - балкон, загальна площа 171,1 кв. м; житлова площа 169,2 кв. м; шляхом визнання права власності на вказане нерухоме майно за компанією «Hagworth Management Limited» за ціною 2 722 570 грн за квартиру АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 20 вересня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 3257.

Витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь компанії «Hagworth Management Limited» квартиру № 163 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, 2; опис об'єкта в житловому будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями літ. В - 25, ВІ - 1, ВІІ - 1, в - 1 квартира № 163, яка складається з: 1 - житлова, 2 - санвузол, І - балкон, загальна площа 171,1 кв.м; житлова площа 169,2 кв.м.

У задоволенні іншої частини позовних вимог компанії «Hagworth Management Limited» відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до компанії «Hagworth Management Limited», Дніпропетровської міської ради про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено.

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2014 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_2 відхилено, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2013 року залишено без змін.

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2013 року у звязку із нововиявленими обставинами.

На обґрунтування заяви посилався на ті обставини, що у січні 2015 року при розгляді судової справи адміністративним судом у реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції були отримані докази, які встановлюють істотні для справи обставини, а саме: при укладенні іпотечного договору № 30.840.06.1. від 07 березня 2006 року не було зареєстроване обтяження на предмет іпотеки, що істотно впливає на раніше прийняте рішення; предмет іпотеки незавершене будівництвом приміщення не був зареєстрований в державному реєстрі речових прав як обєкт нерухомості, що свідчить про недійсність іпотечного договору та підтверджує попередню обставину про відсутність реєстрації обтяження.

Посилаючись на те, що зазначені обставини не були та не могли бути відомі заявнику, оскільки він не був учасником договірних відносин за іпотечним договором, а тому є нововиявленими обставинами, ОСОБА_2 просив заяву про перегляд рішення у звязку із нововиявленими обставинами задовольнити, скасувати рішення суду від 11 грудня 2013 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первинного позову компанії «Хагворт Менеджмент Лімітед» (Hagworth Management Limited)>, а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд у звязку із нововиявленими обставинами рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2013 року.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2013 року скасовано та у задоволенні первинного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 12 листопада 2015 року апеляційну скаргу компанії «Хагворт Менеджмент Лімітед» задоволено, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року скасовано та у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2013 року відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У апеляційній скарзі компанія "Хагворт Менеджмент Лімітед" ("Hagwort Management Limited") просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2, оскільки вважає, що рішення першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2013 року у звязку із нововиявленими обставинами.

На обґрунтування заяви посилався на те, що в січні 2015 року при розгляді судової справи адміністративним судом у реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції були отримані докази, які встановлюють істотні для справи обставини, а саме: при укладенні іпотечного договору № 30.840.06.1. від 07 березня 2006 року не було зареєстроване обтяження на предмет іпотеки, що істотно впливає на раніше прийняте рішення; предмет іпотеки незавершене будівництвом приміщення не був зареєстрований в державному реєстрі речових прав як обєкт нерухомості, що свідчить про недійсність іпотечного договору та підтверджує попередню обставину про відсутність реєстрації обтяження.

Посилаючись на те, що зазначені обставини не були та не могли бути відомі заявнику, оскільки він не був учасником договірних відносин за іпотечним договором, а тому є нововиявленими обставинами, ОСОБА_2 просив заяву про перегляд рішення у звязку із нововиявленими обставинами задовольнити, скасувати рішення суду від 11 грудня 2013 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первинного позову компанії «Хагворт Менеджмент Лімітед» (Hagworth Management Limited), а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 365 ЦПК України розгляд заяви здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. Розглянувши заяву, суд може скасувати судове рішення, що переглядається, і прийняти нове судове рішення або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. Судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції. З набранням законної сили новим судовим рішенням втрачають законну силу судові рішення інших судів у цій справі.

Як роз'яснено у п. 19 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень, у зв'язку з нововиявленими обставинами», оскільки ст. 307 ЩІК не передбачено права суду апеляційної інстанції передавати справу на новий розгляд, після скасування судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами при новому розгляді справи суд керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими главами ЦПК щодо апеляційного провадження та провадження у зв'язку з нововиявленими обставинами. При цьому з урахуванням вимог статті 303 ЦПК апеляційний суд на підставі доказів, поданих особами, які беруть участь у справі, досліджує обставини, що стали підставою для перегляду судового рішення, дає юридичну кваліфікацію фактичних обставин справи і ухвалює відповідне судове рішення у справі.

Пунктом 24 вказаної постанови судам роз'яснено, що рішення, ухвала чи судовий наказ, прийняті за результатами нового розгляду справи після скасування судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, можуть бути переглянуті в апеляційному або касаційному порядку на загальних підставах.

За змістом ч. 1 ст. 363 ЦПК України заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами по суті розглядається лише тим судом, який ухвалив рішення, яке переглядається. Апеляційний суд такого рішення не ухвалював.

Враховуючи наведене, апеляційний суд після скасування рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами і ухвалення судом першої інстанції рішення має перевірити його законність по суті та прийняти рішення за результатами розгляду апеляційної скарги відповідно до положень ст. 307 ЦПК України.

Таким чином, повноважень скасовувати таке рішення та ухвалювати рішення з приводу розгляду заяви про перегляд у зв'язку із нововиявленими обставинами, відмовляти у її задоволенні, тобто розглядати по суті саме заяву апеляційний суд не має.

Тому, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в частині її вимог щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення суду у зв»язку з нововиявленими обставинами задоволенню не підлягає.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо ухваленого рішення суду першої інстанції від 17 квітня 2015 року внаслідок перегляду за нововиявленими обставинами, колегія суддів вважає наступне.

Частиною 2 статті 361 ЦПК України встановлено вичерпний перелік підстав для подання заяви про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, а саме:

-істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

-встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необгрунтованого рішення;

- встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необгрунтоване рішення;

-скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

-встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Згідно з п.п. 3, 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» № 4 від 30 березня 2012 року, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЩК). Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Однак, колегія суддів вважає, що відповідно до вищезазначених вимог ЦПК України та Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» № 4 від 30 березня 2012 року ОСОБА_2 жодних нововиявлених обставин не наведено, посилання йдуть на ті самі доводи, що заявлялись ним при розгляді справи, та були наведені в запереченнях на позов, його зустрічному позові та апеляційній скарзі.

Саме матеріали цивільної справи підтверджують, що усі обставини даної справи, були досліджені судом першої та апеляційної інстанції, і у зв'язку з чим і було відмовлено у перегляді рішення в касаційній інстанції. Обґрунтовуючи свою заяву ОСОБА_2 вказує, що відсутність реєстрації обтяжень на предмет іпотеки та відсутність реєстрації права власності на предмет іпотеки є нововиявленими обставинами, проте зазначене спростовується матеріалами справи, а саме його особистими запереченнями в ході попередніх розглядів вказаної справи:

-запереченнями ОСОБА_2 проти позову, подані 20.02.2013 року (том 2, а.с.113-118);

-запереченнями ОСОБА_2 на уточнену позовну заяву (том 3 а.с. а.с. 49-53);

- зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 (том 4, а.с. 2-7);

- апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення від 11.12.2013 року (том 4, а.с. а.с. 226-233). Крім того, ОСОБА_2С, як в касаційній скарзі, та і у заяві про перегляд справи за нововиявленими обставинами посилався на недійсність та не відповідність законодавству України іпотечного договору №30.840.06.1 від 07.03.2006 року. А також посилався, що на момент укладення іпотечного договору законодавство не дозволяло передавати в іпотеку майнові права на незавершене будівництво.

Обов»язковою умовою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є обставини, що існували при розгляді спраи, але не були та не могли бути відомі заявнику.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи ОСОБА_2 викладені в заяві про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, які фактично дублювали як доводи ОСОБА_2 так і його представника, що наводились під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій.

З урахуванням зазначеного, а саме, що на час виникнення оскаржуваного рішення у суду підстав для перегляду за нововиявленими обставинами не існувало, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції від 17 квітня 2015 року таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та таким що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Судом встановлено, що 07 березня 2006 року між ЗАТ «Агробанк», правонаступником якого є ПАТ «Банк Восток» та ОСОБА_3 укладено договір про надання кредитної лінії № 30.840.06, цільовим призначенням якого було придбання нерухомості, у відповідності до зазначеного договору банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 580 000,00 доларів США, зі сплатою 16% річних, зі строком повернення по 06 березня 2026 року.

Одночасно, з укладенням кредитного договору № 30.840.06 від 07 березня 2006 року між ЗАТ «Агробанк», правонаступником якого є ПАТ «Банк Восток» та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір № 30.840.06.1 від 07 березня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_8 за реєстром № 649, предметом якого є майнові права, а саме на: незакінчене будівництвом приміщення (квартира) в блоці А, будівельний номер 2303, загальною проектною площею 334,5 метрів квадратних, розташоване на 23 поверсі будівлі (в осях 243 93); незакінчене будівництвом приміщення (квартира) в блоці А, будівельний номер 1808, загальною проектною площею 103,5 метрів квадратних, розташоване на 18 поверсі будівлі (в осях 243 33), яке будується за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, 2.

Крім того, набуття права власності ОСОБА_3 на предмети іпотеки після укладення іпотечного договору № 30.840.06.1 від 07 березня 2006 року також підтверджується договором № 2303/А/100 к дольової участі у будівництві від 05 січня 2006 року, що були укладені між ОСОБА_3 та ЗАТ «АКТА».

Матеріалами справи підтверджується, що предмет іпотеки був обтяжений забороною і відповідний запис був внесений до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Згідно з витягом від 10.03.2006 року № 6761981 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис стосовно заборони на рухоме майно на підставі Іпотечного договору від 07.03.2006 року, реєстровий № 649, обєктом обтяження є майнові права на незакінчене будівництвом приміщення, будівельний номер 2303, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, 2.

05 січня 2006 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «АКТА» укладено договір дольової участі у будівництві № 2303/А/100 к.

15 травня 2008 року забудовник ЗАТ «Акта», на виконання договору дольової участі № 2303/А/100 к від 05 січня 2006 року передав, а ОСОБА_3 прийняв у власність квартиру № 163, що знаходиться на 23 поверсі третьої черги громадських будівель багатофункціонального призначення (житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями), літ. В 25 по вул. Глинки, 2, фактичною площею 171,1 м2.

У відповідності до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2094 від 10 липня 2008 року за ОСОБА_3 було оформлено право приватної власності, з видачею свідоцтв на обєкти нерухомого майна третьої черги громадських будівель багатофункціонального призначення (житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями) літ. В 25, ВІ 1, ВІІ 1, в 1 за адресою: вул. Глинки, 2, квартири № № 124, 153, 160, 161, 162, 163, 164, 165, 166, 167, 168, 169.

07 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОСОБА_9 ОСОБА_10», що є правонаступником всіх прав та зобовязань ЗАТ «Агробанк» було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № 30.840.06 від 07 березня 2006 року, у відповідності до якої сторони дійшли згоди змінити п. 4.11 кредитного договору та викласти його в наступній редакції: «п. 4.11. в строк до 01 грудня 2008 р. зареєструвати право власності в реєстрі прав власності на нерухоме майно та укласти додаткову угоду до договору іпотеки, предметом якого є квартири № 163, 164 які розташовані у житловому будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями, які знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, 2.

Проте, ОСОБА_3 вказаного зобовязання не виконав та 12 вересня 2008 року уклав з ОСОБА_2 договір купівлі продажу ВКТ № 634131, реєстраційний № 3257 від 12 вересня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, у відповідності до якого ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2 квартиру № 163, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, 2, а ОСОБА_2, в свою чергу, сплатив ОСОБА_3 грошові кошти за придбану квартиру у розмірі 600 526 гривень 78 копійок.

26 вересня 2011 року між ПАТ «Банк Восток» та ТзОВ «ОСОБА_10 Фінанс» був укладений договір відступлення права вимоги № 7, у відповідності до якого до ТзОВ «ОСОБА_10 Фінанс» перейшли всі права грошової вимоги кредитора в тому числі й за кредитним договором № 30.840.006 від 07 березня 2006.

12 грудня 2011 року між ПАТ «Банк Восток» та ТзОВ «ОСОБА_10 Фінанс» був укладений Договір про відступлення права за іпотечним договором № 30.840.06.1 від 07 березня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 реєстраційний № 2363.

Крім того, 01 жовтня 2012 року між ТзОВ «ОСОБА_10 Фінанс» та Компанією «Hagworth Management Limited» був укладений договір відступлення прав вимоги (цессії) № 1/01 10, у відповідності до якого Компанія «Hagworth Management Limited» здобула право грошової вимоги за кредитним договором № 30.840.06.1 від 07 березня 2006 року.

05 жовтня 2012 року між ТзОВ «ОСОБА_10 Фінанс» та Компанією «Hagworth Management Limited» було укладено договір про відступлення права за іпотечним договором № 30.840.06.1 від 07 березня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9, реєстраційний № 2310.

Іпотечний договір № 30.840.06.1 від 07 березня 2006 року містить застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

Дозвіл іпотекодержателя на відчуження квартири 163 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, буд. 2 не надавався. Відповідно до п. 1.8 Договору відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 05.10.2012 року, реєстр № 2310, відчуження предмета іпотеки іпотекодержателем (боржником) за згоди та/або з відома іпотекодержателя не здійснювалось.

20 жовтня 2012 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1КИ № 478712, виданим 22 жовтня 2012 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1271.

19 квітня 2013 року ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_15 було подано заяви про відмову від прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Колегія враховує, що позивач на підставі договору відступлення права вимоги здобув право вимоги за договором про надання кредитної лінії № 30.840.06 від 07 березня 2006 року та іпотечним договором № 30.840.06.1 від 07 березня 2006 року, а вищезазначений договір про надання кредитної лінії та іпотечний договір були укладені у відповідності до норм чинного законодавства, яке діяло на момент укладання договорів.

Крім того, ОСОБА_3 - боржник по вказаному кредитному договору не виконував свої кредитні зобовязання, що призвело до виникнення заборгованості, а також в подальшому, без згоди іпотекодержателя, здійснив відчуження спірної квартири АДРЕСА_2, яка є предметом іпотеки, на користь ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилково посилався на норму матеріального права - Закон України «Про іпотеку» в редакції від 22 грудня 2005 року, тоді як на момент укладення спірного договору іпотеки діяла редакція від 24 січня 2006 року.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону України Про іпотеку, в редакції від 24 січня 2006 року, що діяла на момент укладення договору іпотеки, нерухомим майном (нерухомістю) є земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці і невідємно повязані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Застава повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних обєктів, майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюються за правилами визначеними цим Законом.

Іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 4 Закону України Про іпотеку, в редакції від 24 січня 2006 року, що діяла на момент укладення договору іпотеки, обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Згідно із ст. 3 Закону України Про іпотеку пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації.

Враховуючи дане положення, державна реєстрація іпотеки є правом іпотекодержателя внести певну інформацію в реєстр іпотек та не тягне за собою недійсність іпотечного договору.

Крім того, відповідно до ч.2 ст3 Закону України «Про іпотеку», в редакції що діяла на час укладення Іпотечного договору, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення.

Діючим на час укладення іпотечного договору законодавством, передбачено обов'язкове нотаріальне посвідчення договору, а також реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою. Однак, внесення чи невнесення запису про обтяження нерухомого майна іпотекою не впливає на дійсність договору, відтак, і не змінює статусу іпотечного майна.

Крім того, під час посвідчення іпотечного договору, нотаріусом на виконання п. 102 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 20/5, в редакції на час укладення іпотечного договору) одночасно з посвідченням договору про іпотеку нотаріус, якщо це передбачено договором, накладає заборону на відчуження предмета іпотеки за правилами, викладеними в розділі 26 цієї Інструкції. Нотаріусом виконано обов'язкову умову, передбачену ч.2 п. 252 Інструкції, згідно якої накладені заборони та арешти підлягають обов'язковій реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Витяг про реєстрацію заборони міститься в матеріалах справи.

Ч. 2 ст. 5 Закону України Про іпотеку, в редакції від 24 січня 2006 року, що діяла на момент укладення договору іпотеки, передбачено, що предметом іпотеки також може бути обєкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.

Щодо моменту виникнення майна, як нерухомості, якою можливо розпоряджались, то згідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Тому, для укладення іпотечного договору щодо нерухомого майна, необхідною умовою була реєстрація права власності на збудовану нерухомість, яка відбулась щодо квартири 163 лише у вересні 2008 року, а на момент укладення договору, сторони вірно визначились з предметом іпотеки - на момент укладення договору існували саме майнові права на нерухомість.

Крім того, підтвердженням того, що сторони погодили укладення змін до іпотечного договору щодо саме квартири № 163, є те, що 07.08.2008 року між банком та ОСОБА_3 була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору, якою сторони вирішили змінити п. 4.11 кредитного договору та виклали його у наступній редакції: «4.11: іпотекодавець зобов'язаний в строк до 01.12.2008 року зареєструвати право власності в реєстрі прав власності на нерухоме майно та укласти додаткову угоду до договору іпотеки, предметом якого є квартири …….163, які розташовані в житловому будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, буд. 2». Вказаний обов'язок був порушений первісним іпотекодавцем ОСОБА_3, але квартира продовжила бути предметом іпотеки.

Таким чином, зазначене підтверджує, що створене в результаті будівництва нерухоме майно, на виконання зобов'язань емітента (забудовника) по погашенню облігації, яка підтверджувала право власності на передані в іпотеку майнові права, було передано інвестору/іпотекодавцю і продовжило бути предметом іпотеки в силу ст. 16 Закону України «Про іпотеку» та Іпотечного договору.

Пунктом 40 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що якщо предметом іпотеки є об'єкт незавершеного будівництва, то по закінченні його будівництва іпотека зберігає силу, і її предметом є будівля (споруда), зведена в результаті завершення будівництва.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 7 Закону України Про іпотеку, в редакції від 24 січня 2006 року, що діяла на момент укладення договору іпотеки, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування збитків, завданих порушенням основного зобовязання чи умов іпотечного договору.

Частиною 3 статті 9 Закону України Про іпотеку, в редакції від 24 січня 2006 року, передбачено, що іпотекодавець має право відчужувати предмет іпотеки виключно на підставі згоди іпотекодавця.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України Про іпотеку, в редакції від 24 січня 2006 року, у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 Закону України Про іпотеку, в редакції від 24 січня 2006 року, правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Частиною 4 статті 16 Закону України Про іпотеку, в редакції від 24 січня 2006 року, передбачено, що після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

Згідно ч. 1 п. 1.14 іпотечного договору № 30.840.06.1 від 07 березня 2006 року іпотека розповсюджується на всі невіддільні від майна поліпшення, складові частини та внутрішні системи, що існують на момент укладення цього договору та виникнуть в майбутньому.

Відповідно до ч. 3 п. 1.14 Іпотечного договору № 30.840.06.1 від 07 березня 2006 року всі, зроблені Іпотекодавцем в період дії цього договору, всілякого роду поліпшення, реконструкційні роботи, зміни, доробки тощо, автоматично стають предметом іпотеки.

Частинами 1, 2 статті 23 Закону України Про іпотеку, в редакції від 24 січня 2006 року, у разі переходу права власності (право господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існувала до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України Про іпотеку, в редакції від 24 січня 2006 року, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону Про іпотеку, в редакції від 24 січня 2006 року, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України Про іпотеку іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

У звязку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Іпотечний договір № 30.840.06.1 від 07 березня 2006 року містить застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

Зважаючи на те, що Іпотечним договором передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем перед іпотекодержателем основного зобовязання та/або обовязків, встановлених цим договором, предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя у порядку згідно з діючим законодавством, що відповідає, як вимогам ч. 1 ст. 37 Закону України Про іпотеку, так і положенням статей 589, 590 ЦК, зокрема про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що на підставі Закону України Про іпотеку та іпотечного договору № 30.840.06.1 від 07 березня 2006 року наявні всі підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки саме шляхом визнання права власності.

Частиною 2 пункту 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», передбачено, що відповідно до прямої вказівки закону (стаття 12 Закону України «Про іпотеку») окремі правочини щодо іпотечного нерухомого майна, вчинені без згоди іпотекодержателя, можуть бути визнані недійсними за позовом іпотекодержателя.

Так, правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Крім того, спірний договір купівлі продажу обмежує право позивача як іпотекодержателя, а тому колегія суддів вважає, що є обґрунтовані підстави визнати його недійсним.

Також, колегія суддів зазначає, що чинне законодавство не встановлює залежність збереження права іпотеки від добросовісності чи недобросовісності нового власника предмету іпотеки, а також від його обізнаності про обтяження придбаного нерухомого майна. Також, колегія не приймає до уваги розписку, що міститься в матеріалах справи, про отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_2 грошових коштів на суму 633 070,00 доларів США за квартиру АДРЕСА_3 оскільки, вказана розписка суперечить умовам договору купівлі-продажу вказаної квартири від 20 вересня 2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, в реєстрі № 3257.

Колегія суддів вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги Компанії "Hagworth Management Limited" щодо припинення права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3, як безпідставні.

Колегія суддів вважає, що не підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги з тих підстав, що іпотечний договір № 30.840.06.1 від 07 березня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_8 за реєстром № 649, був укладений з додержанням норм законодавства, яке діяло на момент укладання договору, оскільки предметом іпотеки міг бути обєкт незавершеного будівництва, крім того, в разі закінчення будівництва, іпотека зберігає силу і її предметом є будівля (споруда), зведена в результаті завершення будівництва відповідно до ч.3 ст.16 Закону України «Про іпотеку».

Також, суд не бере до уваги посилання позивача ОСОБА_2, що Компанія "Hagworth Management Limited" не є стороною договору купівлі-продажу від 12 вересня 2008 року, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, оскільки саме у відповідності до договору відступлення права вимоги за іпотечним договором №30.840.06.1 від 07 березня 2006 року, Компанія "Hagworth Management Limited" здобула статус нового іпотекодержателя спірної квартири.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст. 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом та відмову у задоволенні зустрічних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу компанії "Хагворт Менеджмент Лімітед" ("Hagwort Management Limited") задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги компанії "Hagworth Management Limited" до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2, третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції; за участю прокурора прокуратури Дніпропетровської області, про визнання недійсним договорів купівлі - продажу, звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення права власності, витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна - задовольнити частково.

В рахунок часткового задоволення вимог Компанії "Hagworth Management Limited" (юридична особа за законодавством Республіки Кіпр, реєстраційний номер 264666, зареєстрований офіс якої знаходиться за адресою: Посейдонос, 1, ЛЕДРА БІЗНЕС ЦЕНТР, Егкомі, 2406, Нікосія, Кіпр), щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 30.840.06 від 07 березня 2006 року в сумі 3 123 945 (три мільйона сто двадцять три тисячі дев'ятсот сорок п'ять) гривень 42 (сорок дві) копійки, з яких: 2 579 872 (два мільйона п'ятсот сімдесят дев'ять тисяч вісімсот сімдесят дві) гривні 16 (шістнадцять) копійок - заборгованість за тілом кредиту та відсотками, нарахована пеня - 544 073 (п'ятсот сорок чотири тисячі сімдесят три) гривні 26 (двадцять шість) копійок, звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором № 30.840.06.1 від 07 березня 2006 року, а саме:

- квартиру № 163 за адресою: м. Дніпро, вул. Глинки, буд. № 2; опис об'єкту в житловому будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями: літ. В - 25, ВІ - 1, ВІІ - 1, в - 1 квартира № 163, яка складається з: 1 - житлова, 2 - санвузол, І - балкон, загальна площа 171,1 кв.м.; житлова площа 169,2 кв.м., шляхом визнання права власності на вказане нерухоме майно за Компанією "Hagworth Management Limited" (зареєстрований офіс якої знаходиться за адресою: Посейдонос, 1, ЛЕДРА БІЗНЕС ЦЕНТР, Егкомі, 2406, Нікосія, Кіпр) за ціною 2 722 570 (два мільйони сімсот двадцять дві тисячі п'ятсот сімдесят) гривень 00 (нуль) копійок - за квартиру АДРЕСА_4.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_5 від 20 вересня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 3257.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) на користь Компанії "Hagworth Management Limited" (Посейдонос, 1, ЛЕДРА БІЗНЕС ЦЕНТР, Егкомі, 2406, Нікосія, Кіпр) квартиру № 163 за адресою: м. Дніпро, вул. Глинки, буд. № 2; опис об'єкту в житловому будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями літ. В - 25, ВІ - 1, ВІІ - 1, в - 1 квартира № 163, яка складається з: 1 - житлова, 2 - санвузол, І - балкон, загальна площа 171,1 кв.м.; житлова площа 169,2 кв.м.

У задоволенні решти позовних вимог компанії "Hagworth Management Limited" - відмовити.

ОСОБА_2 у задоволенні зустрічного позову до компанії "Hagworth Management Limited", Дніпропетровської міської ради про визнання договору іпотеки недійсним - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

ОСОБА_16