АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/854/16 Справа № 203/4899/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Казак С. Ю. Доповідач - Пищида М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого: - Пищиди М.М.

суддів: - Осіяна О.М., Деркач Н.М.

за участі секретаря - Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року за позовом ОСОБА_5 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про захист прав споживача, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючим свої вимоги тим, що вона, 29.12.2014 року в магазині «Аура» придбала люстру. При підключенні, люстра не загорілась ні від пульту, ні від вмикача.

Відповідач запропонував привезти на тестування блок управління та пульт, що вона і зробила. До теперішнього часу письмового висновку та результатів тестування не має.

Другу люстру їй запропонували вибрати за каталогом та сказали, що вона є на складі. Гроші взяли на перед. Видали загальний чек на дві люстри. Письмового договору купівлі-продажу не було, технічної документації не видано.

В зв'язку із новорічними святами люстра надійшла зі складу 12 січня 2015 року, про що її сповістив продавець магазину ОСОБА_7 Вказаний товар їй не підійшов ні за формою, ні за якістю, ні за дизайном. Коли їй його винесли він був не запломбованим, технічної документації не було. Додому товар не забирала. Була вимушена письмово відмовитись від товару та просила повернути кошти.

У відповіді на звернення відповідач повідомив, що нею було пропущено 14-денрий термін та посилався на ст.9 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої товар підлягає обміну. На повторне звернення відповіді до теперішнього часу не отримано.

В зв'язку з викладеним, позивача просила суд стягнути з відповідача на її користь сплачені за дві люстри кошти в сумі 4360 грн. та стягнути моральну шкоду в сумі 50000 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року позов ОСОБА_5 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про захист прав споживача, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 кошти в сумі 1960 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів , обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до товарного чеку, 29.12.2014 року позивачкою було придбано люстру вартістю 2300 грн. та замовлено за каталогом світильник вартістю 1960 грн..

15 січня 2015 року позивач звернувся із заявою до відповідача щодо повернення грошей ( а. с. 11).

Листом відповідача позивачу відмовлено у задоволенні заяви, з посиланням на те, що телефон знаходився у користуванні /а. с. 12/

Ухвалюючи у справі рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5, посилаючись на не доведення нею наявності недоліків в товарі .

Така позиція районного суду помилкова.

За положеннями ст.ст. 3, 15 ЦПК України, при розгляді справи суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Таким чином, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставин при невизнанні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що істотний недолік це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Відповідно до пп. 2, 3 п. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк або відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми або вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника).

При цьому на споживача покладається обовязок лише довести наявність дефекту продукції. Тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця.

На зазначені положення Закону районний суд уваги не звернув, а тому колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення на його користь кошти за придбання товару неналежної якості в розмірі 2300 грн.

В даному випадку позивачем були виконі всі дії щодо вирішення спору в позасудовому порядку.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення із відповідача на користь позивача авансового внеску за придбання світильника та відмови у стягненні моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України « Про захист прав споживачів» та п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав позивачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної ( немайнової) шкоди.

Проте задоволення такої вимоги за умови її пред'явлення можливе з урахуванням положень п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України « Про захист прав споживачів», який передбачає право споживачів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров»я людей продукцією ( товар, робота чи послуга, що виготовляється, виконується чи надається для суспільних потре , у випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір стягується з відповідача в дохід держави у розмірі 536 грн. 25 коп.

За таких обставин відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції від 29 жовтня 2015 року підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позову про стягнення коштів в сумі 2300 грн. за придбану люстру.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року - в частині відмови у позові про стягнення коштів в сумі 2300 грн. - скасувати .

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 кошти за придбання товару неналежної якості в розмірі 2300( дві тисячі триста) грн.

Зобов»язати ОСОБА_5 повернути фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 люстру, придбану в магазині «Аура» 29 грудня 2014 року.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 в дохід держави судовий збір у розмірі 536 грн. 25 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: