Справа № 442/7269/15 Головуючий у 1 інстанції: Дубель Р.М.
Провадження № 22-ц/783/1501/16 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Мельничук О.Я.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Дрогобицького районного територіального медичного об'єднання про стягнення середнього заробітку за час затримання виконання рішення суду,-

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася з позовом в суд до Дрогобицького районного територіального медичного об'єднання про стягнення середнього заробітку за час затримання виконання рішення суду.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 грудня 2015 року вказану позовну заяву ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвалу суду оскаржив позивач ОСОБА_3, в апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, тому підлягає скасуванню.

В обґрунтування вимог, посилаючись на судову практику стверджує, що середній заробіток за час затримки розрахунку під час звільнення не належить до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання, при цьому це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку, що є складовою заробітної плати в розумінні ст. 94 КЗпП України. Звертає увагу на те, що згідно заяви від 07 грудня 2015 року позивач просила залишити без розгляду вимоги в частині відшкодування суми завданої моральної шкоди. Просить ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 грудня 2015 року скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду (а.с. 33-34).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представникаОСОБА_2 на обгрутування апеляційної скарги та письмові заперечення на скаргу відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод конституційне право на судовий захист повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися в суд за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

З матеріалів справи беззаперечно встановлено, що позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримання виконання рішення суду (а.с. 2-4).

Постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив з того, що у встановлений п'ятиденний термін з дня отримання ухвали позивачем ОСОБА_3 не виконано вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, недоліки останньою не усунені.

Колегія суддів вивчивши матеріали справи та доводи позивача не може погодитись з висновком, якого дійшов суд першої інстанції та з процедурою вирішення даного питання, а тому оскаржувана ухвала залишатись в законній силі не може та підлягає скасуванню, з враховуючи наступне.

Форма та зміст позовної заяви визначені положеннями статті 119 ЦПК України.

Згідно із ст.121 ЦПК України суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119, 120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст. 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

З матеріалів справи вбачається, що суддя доповідач, прийшовши до висновку, що позовна заява ОСОБА_3 відповідає вимогам, викладеним в ст.ст. 119, 120 ЦПК України, 05 листопада 2015 року постановив ухвалу про відкриття провадження у справі.

Однак в подальшому, дійшовши висновку, що за подання вказаної позовної зави позивачем слід сплатити судовий збір, суддею постановлено ухвалу від 02 грудня 2015 року, якою вказану позовну заяву, як таку, що подано без додержання вимог закону, а саме не оплачену судовим збором, залишено без руху.

Прийшовши до такого висновку, суддя виходив із того, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який позивач просив стягнути з відповідача у сумі 22741,72 грн. за період з 30.09.2014 р. по 02.11.2015 р., не є заробітною платою в розумінні ст.94 КЗпП України, а тому, відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання даного позову, який носить майновий характер, слід сплатити судовий збір в розмірі 1,0% від ціни позову, але не менше 0,4% розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Однак така позиція суду першої інстанції, на думку судової колегії, є хибною з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, ОСОБА_3 просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, з підстав, передбачених ст.ст.116,117 КЗпП України.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ч.1 ст.15 зазначеного Закону та ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні фактично є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку та по своїй природі структурно відноситься до заробітної плати.

Така позиція узгоджується і з висновком Верховний Суд України від 3 жовтня 2012 року, зробленим у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при розгляді справи за №№ 6-109 цс 12, згідно якого статті 116, 117 КЗпП України структурно віднесені до розділу VII «Оплата праці» вказаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку.

Наведені положення дозволяють прийти висновку про те, що працівник має право звернутися до суду з позовом, зокрема про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, як складової належної працівнику заробітної плати (Рішення Контистуційного Суду України від 15 жовтня 2013 року справа № 1-18/2013).

Судова колегія виходить з того, що спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є Закон України «Про судовий збір».

Згідно із ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту першого ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній від 01 вересня 2015 року) від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Враховуючи, що предметом спору є вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, слід дійти висновку, що ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Наведене враховував і апеляційний суд при постановленні ухвали про відкриття апеляційного провадження від 25 січня 2016 року (а.с. 48).

Зі змісту позовної заяви також вбачається, що ОСОБА_3 також заявлена вимога про відшкодування їй моральної шкоди, яка згідноЗакону України «Про судовий збір» окремо оплачується судовим збором.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що в поясненнях від 07.12.2015 року щодо несплати судового збору при поданні до суду позову, заявник просить, у випадку визнання необхідності сплати судового збору, прийняти судом рішення про відстрочення такої оплати, а згідно заяви позивача від 07.12.2015 року в порядку ст.31 ЦПК України, така просить залишити вимогу про стягнення моральної шкоди без розгляду (а.с. 28-29).

Якщо позивачем (заявником) заявлено клопотання про відстрочення або розстрочення судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його оплати відповідно до статті 82 ЦПК, то наслідки, передбачені статтею 121 ЦПК, застосовуються лише за умови відмови в задоволенні такого клопотання, про що постановляється відповідна ухвала, як це передбачено роз'ясненнями п.3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах".

Крім цього, за змістом ч. 2 ст. 208 ЦПК України питання, пов'язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Таким чином, клопотання ОСОБА_3 про відстрочку сплати судового збору та залишення без розгляду частини вимог необхідно було вирішити судом шляхом постановлення ухвали, однак суддя першої інстанції вказане клопотання не вирішив.

Окрім того, повертаючи вказану позовну заяву позивачу після відкриття провадження у справі, суд залишив без уваги положення п.8 ст.207 ЦПК України, відповідно до яких, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу та не було оплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду.

Відтак, колегія суддів приходить висновку про необхідність скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження по справі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 2 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 311, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 грудня 2015 рокускасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Береза В.І.

Мельничук О.Я.