Справа № 524/9351/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді Савічева В.О.

при секретарі Коршак Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль, зазначаючи, що 25.11.1995 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у ОСОБА_4 шлюбів, актовий запис № 1653.

Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка досягла повноліття.

30 грудня 2013 року Автозаводським районним судом м. Кременчука винесено рішення, яким шлюб, зареєстрований між ОСОБА_7 та ОСОБА_1, 25 листопада 1995 року в ОСОБА_4 шлюбів м. Кременчука, актовий запис за № 1653, розірвано. Прізвище ОСОБА_7 після розірвання шлюбу визначено ОСОБА_2.

За час перебування у шлюбі, а саме 26.06.2010 року придбано автомобіль марки SUBARU FORESTER, легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1 чорного кольору. Автомобіль було зареєстровано на колишню дружину ОСОБА_7. Спірним автомобілем використовувся спільно.

09.11.2013 року відповідно до Договору від 09.11.2013 року ОСОБА_4 філії ТОВ «Торговый Альянс» ОСОБА_8 продала автомобіль своїй матері ОСОБА_3.

Просив суд визнати автомобіль марки SUBARU FORESTER, легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1, чорного кольору обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за ОСОБА_1, 1/2 частину права власності на автомобіль марки SUBARU FORESTER, легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1, чорного кольору.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просили суд їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не прибули по невідомій суду причині, про день слухання справи повідомлялися у відповідності до положень ст. 74 ЦПК України за адресою місця проживання чи місця перебування фізичної особи, зареєстрованої у встановленому законом порядку. Згідно ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 25.11.1995 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 уклали шлюб, який був зареєстрований у ОСОБА_4 шлюбів, актовий запис № 1653.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка досягла повноліття.

30 грудня 2013 року рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука шлюб, зареєстрований між ОСОБА_7 та ОСОБА_1, 25 листопада 1995 року в ОСОБА_4 шлюбів м. Кременчука, актовий запис за № 1653, розірвано. Прізвище ОСОБА_7 після розірвання шлюбу визначено ОСОБА_2.

За час перебування у шлюбі, а саме 26.06.2010 року придбано автомобіль марки SUBARU FORESTER, легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1 чорного кольору. Автомобіль було зареєстровано на колишню дружину ОСОБА_7.

09.11.2013 року відповідно до Договору від 09.11.2013 року ОСОБА_4 філії ТОВ «Торговый Альянс» ОСОБА_8 продала автомобіль своїй матері ОСОБА_3.

У відповідності зі ст. 60 СК України майно, придбане подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобовязанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на імя одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна.

При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст. 70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Способами захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, і відповідно до ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Стаття 63 Сімейного кодексу України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до ч.1 ст. 356 Цивільного Кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 358 Цивільного Кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ч.1 ст. 364 Цивільного Кодексу України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Керуючись ст.ст. 16, 328, 364, 356, 358 ЦК України, ст.ст. 60, 63, 70 СК України, ст.ст. 14, 57-59, 60, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль задовольнити.

Визнати автомобіль марки SUBARU FORESTER, легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1, чорного кольору обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1, права власності на 1/2 частину автомобіля марки SUBARU FORESTER, легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1, чорного кольору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: