Справа № 202/6011/16-ц
14 листопада 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Шклярука Д.С.
при секретарі - Шишляннікові О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Відділі формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської Ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані у АДРЕСА_1.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначає, що вона є власником зазначеного житлового будинку. У будинку окрім неї значиться зареєстроване місце проживання її сина - відповідача ОСОБА_2.
Її син веде ненормальний спосіб життя, вживає наркотичні засоби, за придбання яких у 2011 році притягався до кримінальної відповідальності, займається бродяжництвом. У 2011 році намагався добровільно знятися з реєстраційного обліку, навіть у серпні 2011 року звернувся із відповідною заявою у сектор громадянства, але у зв'язку із притягненням до кримінальної відповідальності йому було відмовлено.
У лютому 2014 року відповідач виніс із будинку належне їй майно, забрав усі належні йому речі та пішов з будинку у невідомому напрямку.
У квітні 2016 року син її сповістив, що бажає жити своїм життям, залишив їй заяву у якій повідомив про свою згоду на зняття з реєстрації та зник. Більше вона його не бачила.
У зазначеному житловому будинку мешкає лише вона одна.
Відповідачу вона ніколи не чинила перешкод у користуванні будинком, але той з 2014 року не користувався у будинку та у ньому не мешкав.
Враховуючи викладені обставини вона вимушена звернутися до суду із позовом.
Позивачка та її представник письмовими заявами сповістили суд про можливість розгляду й вирішення справи за їхньої відсутності, позовні вимоги просили задовольнити у повному обсязі.
Відповідач повідомлявся належним чином про місце та час судового розгляду, але в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заперечень проти позову не надав, свого представника до суду не направив, на підставі чого з урахуванням згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням даного рішення заочно.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, завчасно не сповістив суд про причини неявки, заперечень проти позову до суду не надав.
Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, вивчивши матеріали справи та дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивачка є одноосібною власницею домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Дніпропетровським МБТІ право власності за позивачкою на вказане нерухоме майно було зареєстроване 19 лютого 190 року на підставі договору купівлі-продажу від 14.12.1989 року посвідченого старшим державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Гезь В.Н. за р. № 3-4208.
Земельна ділянка площею 0,0631 на якій розміщене належне позивачці домоволодіння також перебуває в неї у власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 23 березня 1998 року.
У зазначеному домоволодінні окрім позивачки також значиться зареєстрованим її син - відповідач ОСОБА_2, що підтверджується довідкою квартального комітету від 25.08.2016 року, а також домовою книгою, долученою до матеріалів справи у копії.
Разом із тим, відповідач у домоволодінні матері не проживає із лютого 2014 року, у будинку відсутні будь-які його речі, за комунальні послуги не сплачує, що підтверджується актом від 20 серпня 2016 року, який був складений сусідами та головою квартального комітету № 4.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВРП про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Відповідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Приписами ч. 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Згідно до ч. 2 ст. 64, ч. 3 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла, їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство.
У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Отже, позивачка має право вимагати визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, оскільки вона є власником будинку, а наявність реєстрації відповідача за адресою спірного майна, перешкоджає позивачці у здійсненні нею права власності, зокрема утруднює можливість розпорядитися нерухомим майном, призводить до збільшеної оплати за комунальні послуги.
Зважаючи на встановленої під час розгляду справи обставини, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню, оскільки відповідач в силу ч. 2 ст. 405 ЦК України, втратив своє право на користування спірним житлом через відсутність його, як члена сім'ї власника, без поважних причин понад один рік.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.
Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 174, 208, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані у АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,20 грн.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя: Д.С. Шклярук