Справа № 433/2011/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2016 року, Троїцький районний суд Луганської області в складі:

головуючого - судді Крівоклякіної Н.В.,

за участю секретарів Рєзнікової Л.В.,Соломіної В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Троїцьке Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області, треті особи - Відділ Держгеокадастру Троїцького району Луганської області, Троїцька районна державна адміністрація Луганської області про визнання права власності на земельну частку ( пай) в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

До суду з відповідним позовом звернувся позивач.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 31 жовтня 1996 року померла його мати ОСОБА_2. 2 серпня 1949 року ОСОБА_2 було зараховано до штату радгоспу «Привілля» с. Привілля Троїцького району Луганської області (який в подальшому був реорганізований в КСП «Привілля»), в якому вона пропрацювала до виходу на пенсію, до 26 липня 1981 року. 01 серпня 1996 року, тобто за життя ОСОБА_2, КСП «Привілля» отримало державний акт на право колективної власності на землю, внаслідок чого було проведено паювання земель сільськогосподарського призначення відповідно до Указу Президента України № 720 від 08 серпня 1995 року Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям. З невідомих причин ОСОБА_2 не була внесена до списків громадян, членів КСП «Привілля», що додається до державного акту на право колективної власності КСП «Привілля» . Зазначає , що мати мала право на земельну частку (пай) , оскільки на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю залишалась членом цього підприємства . Однак у зв.язку зі смертю мати не отримала відповідного сертифікату на право на земельну частку ( пай), але майновий сертифікат № 175 від 08 квітня 2000 року їй було нараховано та виділено. Про те, що після смерті матері він має право на земельну частку ( пай) , право на яке мала його мати при житті, він дізнався тільки на теперішній час і відразу вирішив звернутися до суду. Враховуючи , що він є спадкоємцем майна після смерті своєї матері за заповітом та єдиним спадкоємцем її майна за законом просить визнати за ним в порядку спадкування право на земельну частку ( пай) із земель резерву чи запасу Троїцького району Луганської області, право на яку мала мати ОСОБА_2, виділити йому земельну частку ( пай) із земель резерву чи запасу Троїцького району Луганської області у розмірі та вартісному виразі, не більше, чим повинна мати ОСОБА_2 при розпаюванні земель КСП « Привілля» та видати йому відповідний сертифікат на право на земельну частку (пай), право на яку мала ОСОБА_2.

В судове засідання позивач не з,явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач не направив в судове засідання свого представника, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов визнав.

Від третьої особи - Троїцької районної державної адміністрації Луганської області надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника.

Третя особа відділ Держгеокадастру у Троїцькому районі Луганської області не

направила до суду свого представника, причина неявки представника суду не відома, про розгляд справи 3-я особа була повідомлена належним чином.

Від третьої особи - відділу Держгеокадастру у Троїцькому районі Луганської області надійшли письмові заперечення на позов, в яких зазначено, що ОСОБА_2 не була включена до списку, який додано до державного акту на право колективної власності на землю, так як не являлась членом КСП « Привілля». Згідно наданої копії трудової книжки звільнена з радгоспу за власним бажанням в зв.язку з виходом на пенсію, тобто членом КПС «Привілля» не являлась. Наданий позивачем майновий сертифікат гр.ОСОБА_2 ніякого відношення до права на земельну частку ( пай) не має.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 2 серпня 1949 року ОСОБА_2 була зарахована до радгоспу « Привілля» і востаннє звільнена з цього радгоспу 26.07.1981 року за власним бажанням, у зв.язку з виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки на ім,я ОСОБА_2 ( а.с., а.с. 10-11).

Згідно відповіді з відділу Держгеокадастру у Троїцькому районі Луганської області на ухвалу суду про витребування доказів, Державний акт на право колективної власності було видано колективному сільськогосподарському підприємству «Привілля» Троїцького району Луганської області 1 серпня 1996 року. В списку громадян - членів КСП, що додаються до вищевказаного державного акту ОСОБА_2 не значиться (а.с 33).

31 жовтня 1996 року ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії I-ЕД № 048611 від 31.10.1996 року ( а.с.12).

Таким письмовим доказом, як копією свідоцтва про народження ОСОБА_1, в якому його матір,ю записана ОСОБА_2 підтверджується той факт, що позивач є рідним сином померлої ОСОБА_2, а остання є його матір,ю (а.с. 12).

Відповідно до копії заповіту від 08.09.1996 року, ОСОБА_2 заповіла все своє майно позивачу ОСОБА_1 ( а.с.13).

Згідно з копією майнового сертифікату № 175 від 10 травня 2000 року ОСОБА_2 мала право на майновий пай у пайовому фонді КСП «Привілля», розмір якого становив 500,00 гривень , згідно з рішенням загальних зборів КСП « Привілля» від 08 квітня 2000 року ( а.с.14).

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності Цивільного кодексу України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Зазначені спірні правовідносини, у даному випадку відповідні юридичні факти, виникли під час дії Цивільного кодексу Української PCP, оскільки спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилась 31 жовтня 1996 року.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Виходячи з цього позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем усього майна після смерті матері ОСОБА_2 за заповітом.

Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720 /95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам,

сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п. 5 Постанови Верховної Ради України Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі № 2200 від 13.03.1992 р. роздержавлення і приватизація земель сільськогосподарських підприємств і організацій провадяться починаючи з 15 травня 1992 р. відповідно до проектів, які розробляються керівництвом (адміністрацією) цих підприємств та організацій за участю експертів і державних землевпорядних організацій, схвалюються трудовими колективами і затверджуються за поданням сільської (селищної) Ради районною (міською) Радою народних депутатів.

Згідно з п.п. 1, 2. 3, 5 ст. 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Відповідно до п. 2 Указу Президента України Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям№720 від 08.08.1995 р. право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства. Сам по собі факт того, що особа не перебуває у трудових відносинах з таким підприємством, не є підставами для висновку про відсутність у неї права на земельну частку (пай).

Відповідно до статті 5 Закону України Про колективне сільськогосподарське підприємство від 14.02.1992 2114-ХІІ, членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до колективу підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів.

Отже, згідно Указу Президента України Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва від 10.11.1994 р. на дату одержання колективним сільськогосподарським підприємством державного акту на право колективної власності на землю, тобто на 01 серпня 1996 року ОСОБА_2 залишалась членом колективного сільськогосподарського підприємства і як пенсіонер мала право на земельну частку (пай), однак її помилково не включили до списку, який додавався до державного акту і у звязку зі смертю 31.10.1996 року, враховуючи що пройшло 3 місяці після отримання державного акту на право колективної власності до дня її смерті, вона не мала можливості довести своє право на земельний пай та отримати відповідний сертифікат на право на земельну частку (пай).

Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого

самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. №720/95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям має бути надана із земель резервного фонду, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Зі змісту зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що сама по собі дія по невнесенню до списку осіб не позбавляє їх права на земельну частку, за умови їх членства в КСП на момент отримання державного акта.

Посилання у своїх запереченнях відділу Держгеокодастру у Троїцькому районі Луганської області на те, що ОСОБА_2 не являлась членом КСП « Правда» , тому не була включена до списку що додавався до державного акта на право колективної власності на землю , а тому не мала права на земельну частку ( пай) спростовується дослідженими судом копією трудової книжки на ім.я ОСОБА_2, згідно з якої вона перебувала у трудових відносинах з радгоспом «Привілля» і була звільнена у зв.язку із виходом на пенсію та копією майнового сертифікату № 175 на ім.я ОСОБА_2, який видано на підставі рішення Загальних зборів саме КСП «Привілля» про те, що ОСОБА_2 має право на майновий пай у пайовому фонді підприємства.

Щодо посилання відділу Держгеокадастру у Троїцькому районі Луганської області на те, що майновий сертифікат на ім,я ОСОБА_2 ніякого відношення до права на земельну частку (пай) не має суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України « Про колективне сільськогосподарське підприємство « від 14.02.1992 року № 2114- XII ( далі Закон) Колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об'єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.

Пункт 3 статті 9 Закону закріплює право членів КСП у разі виходу з підприємства отримати пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Згідно з ч.1 та ч.4 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективного сільськогосподарського підприємства та їх документального посвідчення, затвердженого Постановою КМУ від 28.02.2001 року № 177, відповідно до цього Порядку визначаються розміри паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств. До списку осіб, які мають право на майновий пай, включаються всі члени підприємства, а також особи, за якими відповідно до законодавства зберігається право на майновий пай, зокрема, пенсіонери.

З зазначених вище нормативно- правових актів вбачаться, що оскільки на ім,я ОСОБА_2 , згідно з рішенням Загальних зборів КСП» Привілля» було видано майновий сертифікат , то вона була членом КСП « Привілля», а тому мала право і на земельну частку ( пай) .

Позивач, як спадкоємиця за заповітом, має право на успадкування усіх прав та обов.язків, що належали спадкодавцеві на момент його смерті, відповідно має право на успадкування права на земельну частку ( пай).

Враховуючи викладене, суд вважає, що права позивача порушені та підлягають захисту.

Як вже встановлено вище правовідносини по спадкуванню виникли під час дії Цивільного кодексу РСР ( 1963 року).

Відповідно до ст. 71 ЦК РСР, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до ст. 74 ЦК РСР , вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності.

Відповідно до ст. 75 ЦК РСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до ст. 80 ЦК РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Беручи до уваги, що позивач довідався про порушене право її його матері на отримання земельної частки (паю) та про своє право на спадкування, як він зазначив, лише на теперішній час, суд вважає, що ця причина є поважною , а тому порушене право підлягає захисту.

На підставі вищевикладеного, ст. 25 Земельного кодексу України, Указу Президента України Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, ст. 2 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), ст. ст. 1,9 Закону України « Про колективне сільськогосподарське підприємство « від 14.02.1992 року № 2114- XII, п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.06.2009 року Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, ст.ст 71, 74, 75, 80, 524, 529 ЦК УРСР, керуючись ст.ст.10, 11, 57-65, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Привільської сільської ради Троїцького району Луганської області, треті особи Відділ Держгеокадастру Троїцького району Луганської області, Троїцька районна державна адміністрація про визнання права власності на земельну частку (пай) задовольнити.

Визнати в порядку спадкування за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) із земель резерву чи запасу Троїцького району Луганської області, право на яку мала ОСОБА_2.

Виділити ОСОБА_1 земельну частку (пай) із земель резерву чи запасу Троїцького району Луганської області у розмірі та вартісному виразі, не більше, чим повинна мати ОСОБА_2, при розпаюванні земель колективного сільськогосподарського підприємства «Привілля» с.Привілля Троїцького району Луганської області.

Видати ОСОБА_1 відповідний сертифікат на право на земельну частку (пай), право на яку мала ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Луганської області через Троїцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом..

Повний текст рішення виготовлено 18 листопада 2016 року.

Суддя: Н.В. Крівоклякіна

18.11.16

17.10.16