ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3247/15-ц
Провадження № 2/210/265/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"21" січня 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чайкіної О.В.,

за участі секретаря судового засідання Куксенко О.В.,

особи, які беруть участь у справі: не зявилися .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_3, Виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Кривий Ріг ради про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову зазначав, що між ним - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 20 липня 1998 року укладено договір купівлі-продажу квартири № 1 в будинку № 57 по вул. 22-Партз»їзду у м. Кривий Ріг. Вищезазначена квартира зареєстрована на праві приватної власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» на підставі дублікату договору купівлі-продажу, виданого 02.09.1998 р. на імя ОСОБА_2 В результаті квартирної крадіжки було викрадено документи, зокрема оригінал договору купівлі-продажу вказаної вище квартири. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21 травня 2002 року було встановлено факт укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу цієї квартири. Рішенням від 25.12.2014 року та № 21473030 від 21.05.2015 року Державні реєстратори прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області відмовили Позивачу у державній реєстрації права власності на приватну квартиру за адресою м. Кривий Ріг, вул. 22-Партзїзду 57/1 з підстави, що рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу не містить відомостей про визнання права власності. У звязку з чим Позивач просив суд визнати за ним право приватної власності на житлове приміщення, - квартиру, - що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. 22-Партз?їзду 57/1.

В судовому засіданні Позивач присутній не був, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, на позовних вимогах наполягав.

Співвідповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, про дату та місце розгляду справи повідомлена. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Представник Відповідача - Реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, в судовому засіданні присутній не був, надав до суду заперечення, в якому зазначив, що Державною реєстраційною службою України припинено виконання функцій і повноважень згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 р. № 150 «Питання Міністерства юстиції». Забезпечення здійснення зазначених функцій і повноважень покладено на Міністерство юстиції України постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 р. № 17 «Питання Міністерства юстиції». Просив розглядати справи у його відсутність.

Представник Відповідача ОСОБА_4 Дзержинської районної у м. Кривий Ріг ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, про причини неявки суду не повідомлено. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 10, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 59, ч. 3, 4 ст. 60, ч. 3 ст. 61, ч. 2, 4 ст. 212, ч. 1 ст. 213, п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів в суді є визнання права.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З матеріалів справи вбачається, що за договором купівлі-продажу від 20 липня 1998 року, ОСОБА_3 продала, Позивач ОСОБА_2 купив трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг по вул. 22-Партзїзду 57/1 (а.с. 43).

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності зі ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Судом встановлено, що позивач та відповідач ОСОБА_3, уклали договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 1012 (за № 1664 від 02 вересня 1998року видано дублікат договору), виконали його умови, тому, враховуючи відсутність доказів протилежного, позивач на законних підставах набув права власності на вказану вище квартиру, оскільки сплатив повну її вартість, та після укладання договору в ній зареєстрований та проживає.

Крім того, рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21 травня 2002 року встановлено факт укладення вищевказаного договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 4-5). Вказане рішення підтверджує факт виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав у Позивача на нерухоме майно.

Згідно довідки, наданої КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за № 137197 від 12.12.2014р., вищевказана спірна квартира, зареєстрована в реєстровій книзі 150П-268-268 на праві приватної власності за Позивачем - ОСОБА_2; підстава - дублікат договору купівлі-продажу, виданого 02.09.1998р. (а.с.3).

Отже Комунальне підприємство «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», яке до створення реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області та передання їй функцій щодо реєстрації в державному реєстрі прав на нерухоме майно, зареєструвало за Позивачем його право власності на вказану спірну квартиру.

Також, як вбачається з виписки, виданої «ЖЕО № 8» за № 2414, від 05.11.2015 року, Позивач ОСОБА_2 зареєстрований саме за адресою: м. Кривий Ріг, вул. 22-Партзїзду 57/1 (а.с. 45).

Також судом встановлено, що позивач позбавлений права зареєструвати належну йому квартиру відповідно до вимог чинного законодавства у відповідному реєстрі нерухомого майна, про що свідчить наступне.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_6 за №18353210 від 25 грудня 2014року відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресо: Дніпропетровська обл., м. Кривий ріг, АДРЕСА_1, оскілки подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: заявник надав Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.05.02 по справі 2-841/2002, яке не містить відомостей про визнання права власності, відмовив у державній реєстрації права власності на вказану квартиру за позивачем.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2015 р. у справі № 804/2223/15, залишеною без змін за наслідками апеляційного перегляду, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_6 та Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області в особі реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовлено. Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що рішенням суду, на яке посилається позивач, не визнано право власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Кривий Ріг, вул. 22-Партзїзду 57/1, а лише встановлено факт укладення договору купівлі-продажу, що не дає підстав для здійснення реєстраційних дій.

Дане судове рішення враховується судом при розгляді справи щодо спірної квартири з урахуванням положень ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Закону №1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону №1952 обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема право власності на нерухоме майно.

Положеннями ч.1 ст.24 Закону №1952 визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Таким чином, державна реєстрація - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів переходу прав на нерухоме майно, шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Підставою для переходу права власності може бути, зокрема судове рішення, яке набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, або інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону. Проте, вказані документи не можуть носити безумовний характер для здійснення державної реєстрації права власності, оскільки, після подання документів для здійснення такої реєстрації державний реєстратор перевіряє їх на відповідність закону та відповідність відомостям про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек, Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та поданих документах.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21 травня 2002року, наданого позивачем задля здійснення державної реєстрації права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 61,8 кв. м., не визнається право власності позивача на таку квартиру, а встановлюється факт укладення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу квартири в будинку 57 по вул. 22 Партзїзду в м. Кривому Розі та засвідченого 20.07.98 приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу ОСОБА_5, що дозволяє вважати таке рішення іншим документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

З урахуванням змін, що мали місце в чинному законодавстві, позивач позбавлений можливості зареєструвати належну йому на праві приватної власності квартиру, придбану до 01 січня 2013 року, що перешкоджає йому у повному обсязі володіти, користуватись та розпоряджатись нею, оскільки відсутність державної реєстрації позбавляє його права вчиняти будь-які дії, укладати правочини щодо розпорядження спірним нерухомим майном.

В силу ст. 392 ЦК України, власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналіз наведених обставин та вимог закону, дозволяє суду зробити висновок про обґрунтованість позову, оскільки позивач правомірно набув право власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу квартири, визнаного дійсним у судовому порядку, однак у звязку з втратою оригіналів документів позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру відповідно до вимог чинного законодавства, а наявні у позивача судове рішення та дублікат не визнаються органом державної реєстрації у якості документів,що підтверджують право власності та не є підставою для проведення відповідної реєстрації в реєстрі прав на нерухоме майно. Отже позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак вони підлягають задоволенню в частині вимог до Реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області та ОСОБА_3 (попередній власник спірного майна).

В той же час, суд приходить до висновку, що Виконавчий комітет Дзержинської районної у місті ради є неналежним відповідачем, оскільки доказів порушення прав позивачу на момент розгляду справи не встановлено.

Судові витрати з урахуванням характеру правовідносин, та встановлених обставин покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 16, 182, 328, 391, 392 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 59-61, 169, 212-214, 223 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_3, Виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Кривий Ріг ради про визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) право приватної власності на житлове приміщення, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. 22-Партз?їздуАДРЕСА_3 загальною площею 61,8 кв.м.

В задоволені позову до Виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Кривий Ріг ради відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з часу проголошення рішення, а особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. В. Чайкіна