Номер провадження: 22-ц/785/1545/16
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі - Колмакові В.І, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 липня 2015р. по справі за позовом ПАТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановила:

15 квітня 2013р. представник ПАТ «ПроКредит Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за №501.19901 від 03 жовтня 2008р. у розмірі 823.978грн.67коп. та судові витрати в сумі 3441грн. (а.с.2).

В обґрунтування позову представник позивача послався на те, що за кредитним договором №501.19901 від 03 жовтня 2008р. ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 132000доларів США на строк користування 72 місяця зі сплатою відсотків в розмірі 15,9 % на рік. В забезпечення повернення кредиту за кредитним договором був укладений договір поруки за № 10390-ДП1 від 03 жовтня 2008р. із ОСОБА_2

У зв'язку з порушення своїх зобов'язань за кредитним договором у відповідачів перед банком виникла заборгованість станом на 15 квітня 2013р. у розмірі 823978грн.67коп., яка складається з:

- заборгованості за кредитом - 65355,89 доларів США, що за курсом НБУ становить 522389грн.63коп.;

- заборгованості по процентам - 8108,81 доларів США, що за курсом НБУ становить 64813грн.72коп.;

- пені - 236773грн.32коп.

На підставі наведеного представник банку просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 823978грн.67коп. та судові витрати в розмірі 3441грн.(а.с.2).

Справа розглянута у заочному порядку.

Заочним рішенням суду від 06 липня 2015р. позов ПАТ «ПроКредит Банк» задоволений. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» загальну суму заборгованості за кредитним договором №501.19901 від 03.10.2008р. у розмірі 823978грн.67 коп.

Стягнуто на користь ПАТ «ПроКредит Банк» витрати по сплаті судового збору з ОСОБА_3 в сумі 1720грн.50 коп., з ОСОБА_2 1720грн. 50 коп. (а.с.131-136).

Ухвалою суду від 25 вересня 2015р. заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 06 липня 2015р. залишено без задоволення (а.с.175-176).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування заочного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволені позову банку до неї та ОСОБА_3 в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому апелянт посилається на те, що дане заочне рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не враховано, що за ч.1 ст.559 ЦК України порука припинена, у зв'язку з тим, що вона, як поручитель, не надавала банку згоду на збільшення обсягу відповідальності боржника ОСОБА_3 при укладенні додаткових угод між банком та ОСОБА_3 від 27 травня 2010р., від 14 жовтня 2010р. та від 13 серпня 2012р. (а.с.178-183).

Відповідач ОСОБА_3 заочне рішення суду від 06 липня 2015р. не оскаржив в апеляційному порядку.

Справа розглянута у відсутності сторін, які були належним чином сповіщені про слухання справи та ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідач ОСОБА_3 за останньою відомою адресою не проживає.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню в частині стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2 з наступних підстав.

Відповідно до п.п.3,4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ПроКредит Банк», суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів суду обґрунтованість своїх вимог, тому є підстави для задоволення позову.

Судова колегія не може повністю погодитися з вказаними висновками суду в частині стягнення заборгованості з відповідачки ОСОБА_2

Так, судом встановлено, що 03 жовтня 2008р. між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір за №501.19901, відповідно до умов якого, кредитор зобов'язується надати позичальнику кредит, а позичальник зобов'язується належно виконувати усі умови, необхідні для отримання кредиту, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов'язань, а також належно виконувати усі інші зобов'язання, що передбачені цим договором. Розмір кредиту складає 132000доларів США. Строк користування 72 місяці від дати видачі кредиту включно. Проценти складають 15,9% річних, виходячи з 360 календарних днів у році. Цільове призначення кредиту для придбання транспортного засобу автомобілю марки «BMW» модель Е/Х5 4,8і. Комісія за видачу кредиту 1% від розміру кредиту. Спосіб видачі кредиту - зарахування коштів на рахунок позичальника (а.с.3-5).

Відповідно до п.п.2.2., 2.3. кредитного договору №501.19901 від 03.10.2008р. повернення кредиту та сплата процентів здійснюється періодичними платежами, сума і строк сплати яких визначені графіком. Дата останнього платежу за графіком може відрізнятися від дати спливу строку користування кредитом, вказаного у п. 1.2. цього договору, але не більше ніж на 7 календарних днів. Погашення усіх грошових зобов'язань позичальника за цим договором здійснюється шляхом зарахування коштів на визначені кредитором рахунки у встановленій цим договором черговості.

Згідно п. 2.4. кредитного договору №501.19901 від 03.10.2008р. у випадку прострочення встановлених цим договором строків погашення грошових зобов'язань позичальник сплачує кредитору штрафну пеню у розмірі 0,5% від суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15грн. у еквіваленті валюти кредиту за кожний календарний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості. Починаючи з 31 календарного дня існування прострочення, вказаний розмір пені збільшується до 1% за умови подання кредитором відповідного повідомлення позичальнику про таке збільшення. Розмір пені не може бути збільшено, якщо погашено не менш ніж 80% усього боргу чи щомісячно погашається не менш ніж 30% від суми заборгованості.

Відповідно до п.п.3.2.1., 3.3., 3.4. вказаного кредитного договору кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту, зокрема, у випадку прострочення погашення грошових зобов'язань за цим договором понад 1 календарний місяць. Вимога кредитора про дострокове погашення кредиту здійснюється у письмовій формі, у випадку неможливості надати вимогу позичальникові така вимога може бути пред'явлена його поручителям. Позичальник зобов'язаний достроково погасити кредит на суму, вказану у вимозі кредитора про дострокове погашення кредиту протягом 30 календарних днів з дня одержання позичальником чи поручителем вимоги.

Згідно п. 4.2.2. вказаного кредитного договору позичальник зобов'язаний щоразу у день настання строків погашення грошових зобов'язань забезпечувати належне їх погашення, здійснювати перевірку проведення погашення та його належності.

На забезпечення виконання зобов'язань по вищевказаному кредитному договору, 03жовтня 2008р. між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №10390-ДП 1, згідно з яким, поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов'язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник.

Банком умови кредитного договору були виконані належним чином і ОСОБА_3 отримав кредитні кошти в сумі 132000 доларів США, що у гривневому еквіваленті становило 642800грн.40коп., що підтверджується меморіальним ордером за№11421510/11054434/25420706/244 від 03 жовтня 2008р. (а.с.7).

07 лютого2013р. АТ «ПроКредит Банк» звернулось на адресу відповідачів з вимогою про повне дострокове погашення кредиту №2094 та з вимогою про виконання зобов'язань за договором поруки за №2095, які були отримані відповідачами, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.10,11, 12).

Відсутність відповіді на надіслані вимоги, а також невиконання відповідачами своїх зобов'язань по вищезазначеним договорам, зумовило звернення ПАТ «ПроКредит Банк» до суду із відповідним позовом.

Дійсно на порушення норм закону та умов договору відповідач ОСОБА_3 зобов'язання за вказаними договорами належним чином не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 15 квітня 2013р. у розмірі 823978грн.67коп., яка складається з:

- заборгованості за кредитом - 65355,89 доларів США, що за курсом НБУ становить 522389грн.63коп.;

- заборгованості по процентам - 8108,81 доларів США, що за курсом НБУ становить 64813грн.72коп.;

- пені - 236773грн.32коп. (а.с.13-14).

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.525 ЦПК України, одностороння відмова від виконання договірного зобов'язання не допускається.

Частиною1 ст.553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника на виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець (кредитор) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Згідно ч. 1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки, тощо.

Відповідно ст. 629, ч. 1 ст. 610 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач ОСОБА_3 не виконав взяті на себе зобов'язання, передбачені кредитним договором, не виконав вимогу банку про повернення кредиту та інших платежів: відсотків за користування кредитом, пені, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення вимог позивача.

Але відносно стягнення заборгованості з відповідачки ОСОБА_2 у задоволені позову слід відмовити, оскільки рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 січня 2016р. було задоволено позов ОСОБА_2 та визнано припиненою поруку, встановлену договором №10390-ДП1 від 03 жовтня 2008р., укладеним між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2

Так, судом апеляційної інстанції було встановлено, що 27 травня 2010р. між ПАТ «ПроКредит Банк» (правонаступником прав та обов'язків ЗАТ «ПроКредит Банк») та ОСОБА_3 було укладено договір № 1 про внесення змін до кредитного договору, пунктом 1.1 якого з моменту укладання цього договору за користування кредитом встановлюється диференційована процентна ставка, яка залежить від періоду користування цим кредитом, а також змінені проценти за користування кредитом та викладено рядок 3 таблиці п.1.2 кредитного договору у іншій редакції. Крім того, п.1.3. зазначеного договору було встановлено комісію за управління кредитом. Також викладено Графік повернення кредиту та сплати процентів, який є Додатком 1 до кредитного договору, у новій редакції.

13 серпня 2012р. між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір № 2 про внесення змін до кредитного договору, пунктом 1.1 якого з моменту укладання цього договору за користування кредитом встановлюється диференційована процентна ставка, яка залежить від періоду користування цим кредитом, а також змінені проценти за користування кредитом та викладено рядок 3 таблиці п.1.2 кредитного договору у іншій редакції. Крім того, п.1.4. зазначеного договору було встановлено комісію за управління кредитом. Також викладено Графік повернення кредиту та сплати процентів, який є Додатком 1 до кредитного договору, у новій редакції.

Суд апеляційної інстанції дослідивши графіки повернення кредиту та сплати процентів, які є невід'ємними частинами договору №1 та договору №2 про внесення змін до кредитного договору в редакціях від 27 травня 2010р. і від 14жовтня 2010р., встановив, що відповідно до вказаних графіків збільшується загальна сума внеску за кредитним договором в порівнянні з редакцією, яка була встановлена при укладанні кредитного договору, а саме з 206855,41 дол. США до 216420,77 дол. США та 224338,63 дол. США відповідно, що на 9565,36 дол. США та 17483,22 дол. США більше, ніж необхідно сплатити за кредитним договором, в забезпечення виконання зобов'язань за яким був укладений оскаржуваний договір поруки.

Вищезазначеними договорами про внесення змін до кредитного договору була встановлена комісія за управління кредитом, відсутня у кредитному договорі від 03.10.2008р., яка також була пред'явлена до стягнення з поручителя ОСОБА_2, що підтверджується Вимогою про виконання зобов'язання за договором поруки №2095 від 07.02.2013р.

Суд апеляційної інстанції враховуючи вищенаведене прийшов до висновку, що зазначеними змінами до кредитного договору було збільшено обсяг відповідальності поручителя.

Відповідно до договору п.2.2 договору поруки № 10390-ДП1 від 03.10.2008р. передбачено, що встановлена Договором порука у повному обсязі поширюється на зобов'язання позичальника із урахуванням усіх змін та/або доповнень до Кредитних договорів з моменту набрання ними чинності. Якщо зміни стосуватимуться збільшення строку кредиту, його суми чи процентів за користуванням кредитом, то порукою будуть забезпечуватися зобов'язання Позичальника з урахуванням таких змін за умови отримання на те попередньої чи наступної згоди Поручителя. Така згода може бути надана шляхом внесення змін до цього Договору або вчинення Поручителем погоджувального напису на відповідному договорі про внесення змін до Кредитних договорів, або надання Поручителем письмової згоди у формі листа. У випадку відсутності вказаної згоди порукою будуть забезпечуватись зобов'язання Позичальника у обсязі та на умовах, які діяли до внесення таких змін до Кредитних договорів.

У договорі поруки відсутні такі обмеження стосовно випадків, на які не застосовується пункт 2.2 договору поруки, як збільшення загальної суми внеску за кредитним договором та встановлення додаткових комісій. Відповідно, будь-які зміни умов договору поруки, у тому числі збільшення загальної суми внесків та встановлення додаткових комісій, які збільшують обсяг відповідальності поручителя, призводять до порушення п. 2.1 договору поруки і мають правові наслідки, передбачені ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Тому суд вказав, що збільшуючи загальної суми внесків та встановлюючи додаткові комісій і, відповідно, обсяг відповідальності поручителя, банк порушив умови п. 2.2 договору поруки.

Частино 1 ст. 553, і частиною ст. 554 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Виходячи з положень ч. 1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України, поручитель хоча і пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, проте він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст.555 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, внесення змін до договору, які призводять до збільшення загальної суми сплати за кредитом, навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Вказана правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду України від 19.12.2011р. по справі № 6-67цс11, від 18.06.2012р. по справі № 6-73цс12, а також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2012р.

У Постанові Верховного Суду України від 25.09.2013р. по справі № 6-97цс13 також зазначено, що висновок судів про достатність попередньої згоди поручителя на зміну умов основного договору є безпідставним, якщо договором поруки чітко визначена необхідність узгодження з поручителем змін та доповнень до кредитного договору, унаслідок яких збільшується відповідальність останнього. Порушення цих умов відповідно до частини 1 статті 559 ЦК України тягне припинення поруки.

Частиною 1 ст.360-7 ЦПК України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що відповідно до ч. 1 ст.559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-1393/0/4-12 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 27.09.2012р., відповідно до частини першої статті 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим (постанови від 21 травня року 2012: № 6-69цс11, № 6-18св11, № 20цс11, № 88цс11).

Суд апеляційної інстанції встановив, що поручитель ОСОБА_2 своєї згоди на зміну умов договору, які призвели до збільшення обсягу її відповідальності, а саме на збільшення плати за користування за кредитом, не надавала, а позивач не надав доказів, що банк у відповідності до умов договору поруки отримав на це згоду поручителя.

Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При вищевказаних обставинах заочне рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову ПАТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_2 і про стягнення заборгованості за кредитним договором і судових витрат на користь банку з відповідача ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 липня 2015року - скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольни частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» загальну суму заборгованості за кредитним договором №501.19901 від 03 жовтня 2008р. у розмірі 823978грн.67коп. і судові витрати в сумі 3441грн.

У задоволені позову ПАТ «ПроКредит Банк» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: Т.В.Цюра

С.О.Погорєлова