Справа № 751/92/16-ц Провадження № 22-ц/795/777/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Мороз К. В. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:відповідача ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6, представника позивача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «Альфа-Банк» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Оскаржуваним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 березня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 500968997 від 12 січня 2015 року в сумі 36115 грн. 57 коп., з яких за тілом кредиту 27964 грн. 77 коп., відсотки 2011 грн. 40 коп., комісія 4139 грн. 40 коп., штраф 2000 грн. На користь позивача стягнуто судові витрати по справі у сумі 1218,00 грн.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що за пропозицією банку щодо реструктуризації боргу за кредитним договором № 500477765 від 23.04.2014 року вона 12.01.2015 р. підписала клопотання про укладення нового кредитного договору та підписала сам кредитний договір № 500968997 від 12.01.2015р. , проте грошей за останнім кредитним договором вона не отримувала, кредитними коштами не розпоряджалась і позивачем не доведений сам факт отримання нею 27964,77 грн. кредиту за цим договором.

ОСОБА_5 стверджує, що суд першої інстанції необґрунтовано взяв до уваги, недостовірний на її думку, меморіальний ордер № 54522 від 13 січня 2015 року, який вона не підписувала, та за яким коштів банку не сплачувала.

Наголошує, що усупереч вимог ст. 1073 ЦК України банк безпідставно 13.01.2015 р. списав з рахунку кошти за відсутності факту надання кредиту у розпорядження відповідача, а відтак у банку відсутні підстави для нарахування відсотків, комісії та штрафу за кредитом, якого вона не отримувала.

Вважає безпідставним стягнення з неї на користь ПАТ «Альфа-Банк» комісії в сумі 4139 грн. 40 коп., оскільки такий висновок суду суперечить ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» та постанові Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оригінали кредитних справ ОСОБА_5 та обговоривши доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 статті 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свої зобов»язання за кредитним договором № 500968997 від 12 січня 2015 року не виконувала, а тому станом на 25.11.2015 р. виникла заборгованість: за кредитом - 27964,77 грн., за відсотками 2011,40 грн., по комісії 4139,40 грн., штраф за останні 12 місяців 2000 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком, оскільки судом першої інстанції обставини справи зясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

З дослідженої в апеляційному суді в оригіналі кредитної справи відповідача вбачається, що 23 квітня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 500477765, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» надав ОСОБА_5 кредит у сумі 29805,38 грн. (з яких 24511 грн. надані кредитні кошти, 5294, 38 коп. страховий платіж згідно з умовами комплексного договору добровільного страхування ризиків позичальника № 006.500477765.111 від 23.04.2014 року, з процентною ставкою за користування кредитом 17,99% річних, тип процентної ставки фіксована, з датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій - 24.04.2017 року (а.с.133-161,175). Факт отримання кредиту та підписання кредитних документів за цим договором в апеляційному суді ОСОБА_5 не спростовувала ніякими належними і допустимим доказами.

Відповідно до п. 2.8 кредитного договору визначено комісійну винагороду банку за управління кредитом.

Відповідно до пункту 5 кредитного договору підписанням даного договору позичальник підтверджує, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому роз'яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний, що він отримав свій примірник даного договору, що складається з першого та другого Розділів та додатків до нього в дату його укладення, що він в письмовій формі ознайомлений з Загальними умовами кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими Розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» № 480 від 24 лютого 2014 року, які оприлюднені на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою alfabank com.ua та які йому роз'яснені, зрозумілі та з якими він цілком згодний.

З копії заявки на видачу готівки № 51839 від 25 квітня 2014 року вбачається, що ОСОБА_5 отримала кредитні кошти в сумі 24500 грн. готівкою (а.с. 47,176). Відповідно до 2.6 кредитного договору від 23 квітня 2014 року порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором: платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим Договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах і в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим Договором та відповідно до графіку платежів, який є Додатком № 1 до цього договору та є його невід»ємною частиною.

Зазначені обставини в апеляційному суді ніхто не заперечував і не спростував.

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено, що в погашення заборгованості за кредитним договором № 500477765 від 23.04.2014 року ОСОБА_5 згідно копій квитанцій було сплачено 12356 грн. 32 коп.: 19 травня 2014 року в сумі 1792 грн. 72 коп., 24 червня 2014 року 1793 грн., 24 липня 2014 року 1793 грн., 21 серпня 2014 року 1800 грн., 25 вересня 2014 року 1792 грн. 72 коп., 06 листопада 2014 року 2000 грн., 16 грудня 2014 року 1600 грн.

Згідно розрахунку заборгованості по договору № 500477765 від 23.04.2014 року заборгованість ОСОБА_5 по тілу кредиту складала 25587 грн. 92 коп., по відсотках 2924 грн. 27 коп., послуги банку 5007 грн. 31 коп., штраф 400 грн. Цей розрахунок заборгованості в апеляційному суді відповідач не спростовувала.

Апеляційним судом встановлено, що 12 січня 2015 року ОСОБА_5 звернулась до ПАТ «Альфа-Банк» з клопотанням, в якому просила у звязку з фінансовими проблемами, що призвели до виникнення заборгованості за кредитним договором № 500477765 від 23.04.2014 року, розглянути можливість оформлення нового кредиту строком на 60 місяців в сумі 27964 грн. 77 коп. для погашення заборгованості за кредитним договором № 500477765 від 23.04.2014 року.

Відтак, 12 січня 2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 500968997, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» надав ОСОБА_5 кредит у сумі 27964,77 грн., з процентною ставкою за користування кредитом 15,99% річних, тип процентної ставки фіксована, з датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій - 13 січня 2020 року.

Відповідно до п.2.4 цього кредитного договору визначено умови використання та порядок надання кредиту: кредит надається позичальнику шляхом безготівкового перерахування для погашення заборгованості за кредитним договором № 500477765 від 23.04.2014 року на рахунок, що відкритий позичальнику у ПАТ «Альфа-Банк» суми грошових коштів в розмірі 27964 грн. 77 коп. (а.с.4-6,7, 73).

Відповідно до п. 2.6. договору порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим договором здійснюються щомісячно рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, , який є Додатком № 1 до цього договору та його невід»ємною частиною.

Відповідно до п.2.8. кредитного договору встановлено комісійну винагороду банку, яка сплачується відповідно до графіку платежів, який є Додатком № 1 до цього договору та його невід»ємною частиною.

Відповідно до пункту 5 кредитного договору підписанням цього договору позичальник підтверджує, що попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормам Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому роз'яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний, що він отримав свій примірник даного договору, що складається з першого та другого Розділів та додатків до нього в дату його укладення, що він в письмовій формі ознайомлений з Загальними умовами кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими Розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» № 2909 від 08 вересня 2014 року, які оприлюднені на Інтернет сторінці Банку за електронною адресою alfabank com.ua та які йому роз'яснені, зрозумілі та з якими він цілком згодний.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі меморіального ордеру № 54522 від 13 січня 2015 р. ( а. с. 72) позивач перерахував кошти в сумі 27964 грн. 77 коп. за кредитним договором № 500477765 від 23.04.2014 року на рахунок № 7765, який визначений в п. 2.5 Кредитного договору № 50047765 від 23.04.2014 року ( а. с. 58), чим виконав п. 2.4 Кредитного договору № 500968997 від 12.01.2015 року. На спростування цих обставин в апеляційному суді відповідачем належних і допустимих документальних доказів не надано.

Апеляційному суду ПАТ «Альфа-Банк» був наданий розрахунок заборгованості за кредитним договором № 50047765 від 23.04.2014 року, відповідно до якого станом на 13 січня 2015 року кредитні зобовязання за цим договором виконані і відповідно до довідки ПАТ «Альфа-Банк» від 23.05.2016 року у ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором № 50047765 від 23.04.2014 року відсутня у звязку з проведенням реструктуризації шляхом укладення кредитного договору № 500968997 від 12 січня 2015 року (а.с.174,177).

В судовому засіданні апеляційного суду були досліджені оригінали кредитних справ за кредитним договором № 50047765 від 23 квітня .2014 року та за кредитним договором № 500968997 від 12 січня 2015 року, укладених між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_5, відповідно до яких заборгованість за кредитним договором № 50047765 від 23 квітня 2014 року відсутня, а заборгованість за кредитним договором № 500968997 від 12 січня 2015 р. станом на 25 листопада 2015 року складає 36115,57 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 27964,77 грн., по відсотках -2011,40 грн., по комісії - 4139,40 грн., по штраф - 2000,00 грн., по пені - 0,00 грн.

Відповідно до положень ст. 6, ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з кредитного договору № 500968997 від 12.01.2015 року він був укладений за волевиявленням обох сторін, про що свідчить особистий підпис відповідача ОСОБА_5 на заяві анкеті про отримання кредиту, самому кредитному договорі, в Додатку № 1 до кредитного договору , в договорі про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору № 500968997 від 12.01.2015 року та розрахунку сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг.

Факт укладення кредитного договору 12.01.2015 р. та спрямування цих коштів на погашення заборгованості за кредитним договором від 23.04.2014 р. відповідачем в апеляційному суді не спростований ніякими належними і допустимими доказами. Відповідачем в апеляційному суді не доведено, що 12.01.2015 р. укладення кредитного договору № № 500968997 відбулось усупереч її волі, не доведено, що відповідач не розуміла або не усвідомлювала змісту або умов договору.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що сума заборгованості по кредиту, несплачених по ньому відсотках, пені підтверджується наданими суду розрахунками та графіком погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору і на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач не надала належних і допустимих доказів у суді першої інстанції і не представила апеляційному суду.

Відповідно до ст.14 ЦК України цивільні обов"язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Ст.ст. 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як встановлено апеляційним судом, у судовому порядку кредитний договір № 500968997 від 12.01.2015 року ОСОБА_5 не оспорювався та недійсним не визнавався, а тому виходячи з презумпції правомірності правочину, передбаченої ст. 204 ЦК України, вказаний договір є чинним та підтверджує боргові зобов»язання ОСОБА_5 Отже, аргументи апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_5 боргових зобов»язань за кредитним договором № 500968997 від 12.01.2015 року спростовуються матеріалами справи і не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в апеляційному суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується своєчасно повернути кредит та сплатити проценти.

Відтак, обовязок доказування розподіляється згідно з наведеними нормами таким чином: позивач доказує наявність розміру заборгованості, а відповідач її відсутність.

Банк надав суду розрахунок заборгованості за кредитним договором у сумі 36115 грн. 57 коп. станом на 25 листопада 2015 року відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, тоді як відповідач ОСОБА_5 вказаний розрахунок ніякими доказами не спростувала, та не надала доказів на підтвердження відсутності боргових зобов»язань за кредитним договором у визначеному оскаржуваним рішенням суду першої інстанції розмірі 36115 грн. 57 коп.

Твердження апелянта щодо необгрутованого стягнення з неї судом першої інстанції комісії в сумі 4139 грн. 40 коп., враховуючи положення ст.. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки підписуючи кредитний договір від 12 січня 2015 року ОСОБА_5 погодилась з усіма умовами та вартістю всіх супутніх послуг за таким договором, розміром комісії та пені і цей договір є чинним.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що сторони перебувають у цивільно-правових договірних правовідносинах, які врегульовані ст.ст.526, 530, 610, 611, 1054, 1055 ЦК України і на підставі зазначених норм матеріального права суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог позивача про стягнення із ОСОБА_5 кредитної заборгованості і з таким рішенням погоджується апеляційний суд.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: