АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/1792/2016 Головуючий в 1 інстанції -Бартащук Л. П. Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченко М.М., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, треті особи: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 про зняття арешту з майна, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1, треті особи -ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва, ОСОБА_2 про зняття арешту з майна.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 19.08.2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який загальними зборами акціонерів АКБ «Укрсоцбанк» на вимогу Закону України «Про акціонерні товариства» 16.04.2010 року перейменований на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено Договір кредиту №10-29/804, відповідно до якого ПАТ «Укрсоцбанк» надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 158 400,00 доларів США.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за вказаним Договором кредиту (Договір кредиту-1) між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір №02-10/2401, відповідно до п. 1.1. якого Іпотекодавець передала в іпотеку Банку у якості забезпечення виконання основного зобов'язання за Договором кредиту, наступне нерухоме майно: 4-кімнатну квартиру, загальною площею 159,80 кв.м., житловою площею 91,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, 21.04.2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір кредиту №10-29/1752, відповідно до якого ПАТ «Укрсоцбанк» надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 43 300,00 доларів США.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за цим Договором кредиту (Договір кредиту-2) між ПАТ «Укрсоцбанк та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір №02-10/808, відповідно до п. 1.1. якого Іпотекодавець передала в іпотеку Банку у якості забезпечення виконання основного зобов'язання за Договором кредиту, нерухоме майно, а саме - 4-кімнатну квартиру, загальною площею 159,80 кв.м., житловою площею 91,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Як стало відомо позивачу, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.02.2014 року у виконавчому провадженні №41901048 з примусового виконання виконавчого листа №2604/29951/2012 від 29.05.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 812 759,82 грн. Відділом державної виконавчої служби Дніпровського РУЮ у м. Києві було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2 в межах суми боргу та оголошена заборона його відчуження.

Згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 24.02.2015 року, наявні наступні обтяження щодо майна, яке є предметом іпотеки: номер запису 4642385, зареєстровано 11.02.2014 року, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 41901048, виданий 07.02.2014 року, видавник: Відділі державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, вид обтяження: арешт нерухомого майна,особа, майно якої обтяжується (власник): ОСОБА_2, адреса: Україна, АДРЕСА_3, опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

Відповідно до ч. 4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» - про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Згідно ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Оскільки Законом України «Про виконавче провадження» передбачено право іпотекодержателя звернутися до суду з позовом про зняття арешту з іпотечного майна, а ПАТ «Укрсоцбанк» вважає свої права порушеними та обмеженими, оскільки накладений арешт на іпотечне майно перешкоджає ПАТ «Укрсоцбанк», вирішити питання, щодо звернення стягнення на заставне майно в позасудовому порядку.

Враховуючи вище викладене, позивач просив зняти арешт з нерухомого майна - чотирьох кімнатної квартири, загальною площею 159,80 кв.м., житловою площею 91,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та перебуває в іпотеці ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі Іпотечного договору №02-10/2401 від 19.08.2005 року та Іпотечного договору №02-10/808 від 21.04.2006 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, представник банку подав апеляційну скаргу, в якій просив про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Скарга містить доводи про безпідставне не застосування ст. 54 закону України «Про виконавче провадження, відповідно до якої стягнення на заставлене майно можливе лише для задоволення вимог заставодержателя.

Ч.3 цієї ж статті передбачено, що стягнення на заставлене майно, для задоволення вимог інших стягувачів, які не є заставодержателями, можливе лише в двох випадках, якщо застава виникла після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, і якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Позивач довів, що розмір заборгованості за кредитом для забезпечення якого передано в іпотеку позивачу майно більший, ніж ринкова вартість квартири, на яку накладено арешт державним виконавцем за виконавчим провадженням з іншим стягувачем, також застава на квартиру з якої позивач просив зняти арешт виникла раніше ніж ухвалено рішення про стягнення боргу на користь відповідача, а тому банк вважав, що за таких обставин суд зобов'язаний був зняти арешт з іпотечного майна.

В судовому засіданні апеляційного суду представник банку доводи скарги підтримав.

Представник відповідача доводи скарги заперечував.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову суд вважав встановленими такі обставини.

19.08.2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який загальними зборами акціонерів АКБ «Укрсоцбанк» на вимогу Закону України «Про акціонерні товариства» 16.04.2010 року перейменований на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено Договір кредиту №10-29/804, відповідно до якого ПАТ «Укрсоцбанк» надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 158 400,00 доларів США.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за вказаним Договором кредиту (Договір кредиту-1) між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір №02-10/2401, відповідно доп. 1.1. якого Іпотекодавець передала в іпотеку Банку у якості забезпечення виконання основного зобов'язання за Договором кредиту, наступне нерухоме майно: 4-кімнатну квартиру, загальною площею 159,80 кв.м., житловою площею 91,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, 21.04.2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір кредиту №10-29/1752, відповідно до якого ПАТ «Укрсоцбанк» надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 43 300,00 доларів США.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за цим Договором кредиту (Договір кредиту-2) між ПАТ «Укрсоцбанк та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір №02-10/808, відповідно до п. 1.1. якого Іпотекодавець передала в іпотеку Банку у якості забезпечення виконання основного зобов'язання за Договором кредиту, нерухоме майно, а саме - 4-кімнатну квартиру, загальною площею 159,80 кв.м., житловою площею 91,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від

07.02.2014року у виконавчому провадженню №41901048 з примусового виконання виконавчого листа №2604/29951/2012 від 29.05.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 812 759,82 грн. відділом державної виконавчої служби Дніпровського РУЮ у м. Києві накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2 та оголошена заборона його відчуження.

Згідно з інформаційної довідки з реєстру права власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 24.02.2015 року, існують наступні обтяження: номер запису 4642385, зареєстровано 11.02.2014 року, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 41901048, виданий 07.02.2014 року, видавник: Відділі державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, вид обтяження: арешт нерухомого майна,особа, майно якої обтяжується (власник): ОСОБА_2, адреса: Україна, АДРЕСА_3, опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

Відповідно до ч. 4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Як убачається з наданих суду доказів і сторонами не оспорюється, вказаний порядок був дотриманий, і ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві про зобов'язання вчинити дії - зобов'язання державного виконавця винести постанову про звільнення з-під арешту майна боржника.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.05.2015р., яка набрала законної сили 07.07.2015р., у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Під час апеляційного розгляду даної справи судом встановлено, що ухвалою вищого адміністративного суду від 08 грудня 2015 року ці судові рішення скасовані провадження в справі закрито, так як вказаний спір повинен вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що суду не були надані докази звернення стягнення на предмет іпотеки, а також докази, які б підтверджували вилучення або примусову реалізацію у межах спірних правовідносин арештованого майна.

Колегія суддів з таким висновком повністю погодитись не може виходячи з наступного.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач як на підставу своїх вимог, посилався на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки, за умовами договору, може бути здійснено в позасудовому порядку, проте, наявність арешту, який позивач просив зняти, перешкоджає позивачу використати вказаний спосіб , не зважаючи на те, що боржник надав свою згоду на погашення боргу за кредитним договором за рахунок предмету іпотеки.

Цим доводам позовної заяви суд не дав жодної правової оцінки, внаслідок чого не повно встановив обставини, які мали правове значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно із ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат.

Як було встановлено при розгляді позову судом 1-ї інстанції, чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2, знаходиться в іпотеці ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі іпотечних договорів №02-10/2401 від 20.08.2005 року та №02-10/808 від 21.04.2006 року.

Даний факт не заперечується сторонами по справі та підтверджується матеріалами справи.

Ч.І. ст.54 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Тобто реалізація заставного майна в межах виконавчого провадження можлива тільки для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Стягнення органом ДВС в нашому випадку здійснюється для задоволення вимог іншої особи.

Поряд з цим, частиною 3 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Таким чином законом передбачена можливість реалізації заставного майна для задоволення вимог стягувача, який не є заставодержателем, при дотриманні двох підстав: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Інших підстав для можливості примусової реалізації заставного майна органами ДВС для задоволення вимог стягувана, який не є заставодержателем, не існує.

Що ж стосується двох підстав, зазначених в ч.З ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» то їх відсутність Позивачем доведена та надані відповідні докази: іпотечні договори, оцінка вартості майна, документи банку з приводу розміру заборгованості, з яких вбачається, що вартість арештованого майна є нижчою, ніж розмір існуючої заборгованості.

Іпотека Позивача виникла раніше винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів на користь Відповідача, а заставна вартість іпотечного майна не перевищує заборгованість ОСОБА_2 перед Позивачем.

Норма ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» покликана забезпечити захист прав стягувана, який не є іпотеко-держателем, з метою погашення перед ним заборгованості.

Проте реалізація іпотечного майна не дозволить в повному обсязі погасити заборгованість ОСОБА_2 перед Позивачем, відповідно виконавчий лист, яким стягнута заборгованість на користь відповідача в даній справі, не може бути виконаний за рахунок квартири, яка знаходиться в іпотеці у позивача.

Висновок суду про те, що звільнення майна, яке перебуває в іпотеці, з під арешту, можливе лише при доведеності звернення стягнення на це майно іпотеко-держателем не ґрунтуються на законі.

Чинне законодавство не обмежує можливих способів звільнення майна з-під арешту залежно від порядку його накладення та наявності чи відсутності рішення суду про звернення стягнення на предмет застави, оскільки ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може здійснюватися, як на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, так і в позасудовому порядку згідно із цим законом.

Під час апеляційного розгляду даної справи встановлено, що позивач в даній справі 07 лютого 2014 року на адресу ОСОБА_2 направив вимогу, з якої вбачається , що боржник не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворився борг, та попередив боржника про звернення стягнення на майно, що було передано в іпотеку.

ОСОБА_2 звернулась до позивача з заявою, від 06 травня 2014 року, в якій вказувала на тяжкий майновий стан та просила дозволу на добровільну реалізацію заставної квартири АДРЕСА_5 за вартістю 153 153,92 долари США, а також просила про прощення іншої частини боргу, яка не покриється, внаслідок реалізації квартири.

Разом з тим наявність арешту на вказану квартиру, перешкоджає позивачу отримати погашення заборгованості за рахунок майна, яке перебуває в них в іпотеці, проти реалізації якого боржник не заперечує.

Тобто судом встановлено, що права позивача є порушеними, і можуть бути захищені в спосіб обраний позивачем, шляхом зняття арешту з майна, який накладено державним виконавцем за рішенням, ухваленим пізніше, ніж договір іпотеки з позивачем.

Доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у справі, колегія суддів не приймає, так як відповідно до п.24 Постанови Пленуму ВСС У з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт про визнання права на це майно і зняття з нього арешту.

Доводи представника відповідача про те,. що позивач не довів, що вартість предмета іпотеки є нижчою ніж борг, спростовуються наявними в справі: розрахунками заборгованості за кредитами, згідно яких загальний розмір заборгованості становить 5 933 387, 22 грн. станом на дату звернення позивача до суду з позовом, та звітом про оцінку майна, відповідно до якого вартість спірної квартири 3 134 669, 08 грн.

Посилання представника відповідача на те, що оцінка проведена не експертом, колегія суддів не приймає, тому, що на спростування вказаного звіту відповідач жодних клопотань не заявив та не надав альтернативної оцінки майна.

Відмовляючи в позові, всупереч вимог ст. 214 ЦПК України, суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, які мали правове значення для її вирішення, залишив поза увагою вищевказані норми закону, за якими заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту, оскільки у нього є переважне право перед наступними стягувачами на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, при цьому не врахував того, що накладення арешту на спірне нерухоме майно унеможливлює виконання умов кредитного договору та п.п. 4.5.3, 4.5.4. договорів іпотеки, шляхом звернення стягнення на заставлене майно і позбавляє права іпотеко-держателя ПАТ «Укрсоцбанк» на продаж заставного майна в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, тобто звернути стягнення в позасудовий спосіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

Позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, треті особи - Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 про зняття арешту задовольнити.

Зняти арешт, який накладено в межах виконавчого провадження № 41901048, з майна ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1): квартиру АДРЕСА_1

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: