У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.;

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дубенського міськрайонного суду від 23 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Птицької сільської ради Дубенського району Рівненської області про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Птицької сільської ради Дубенського району Рівненської області про відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 23 грудня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог вважав помилковим.

У скарзі зазначав, що 23 вересня 2009 року позивачка згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, який було посвідчено державним нотаріусом Другої Дубенської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, придбала у власність земельну ділянку площею 0,42 га в с. Птича Дубенського району Рівненської області.

У 2010 році Служба автомобільних доріг у Рівненській області без згоди та відома ОСОБА_1 на підставі прийнятого 16 липня 2010 року Птицькою сільською радою рішення № 837 „Про примусове відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності" на вказаній земельній ділянці, яка була призначена для ведення селянського господарства, розпочала земельні роботи з облаштування дороги державного значення Київ-Чоп.

Проте постановою Дубенського міськрайонного суду від 1 жовтня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Птицької сільської ради Дубенського району Рівненської області та Служби автомобільних доріг у Рівненській області дії Птицької сільської ради Дубенського району було визнано неправомірними, а рішення ради № 837 від 16 липня 2010 року „Про примусове відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності" скасовано.

Частиною 1 ст. 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна.

Права власника на відшкодування моральної шкоди у випадку порушення його права власності передбачені і ч. 2 ст. 393 ЦК України.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 вказувала, що завдана їй відповідачем моральна шкода полягала в її душевних стражданнях через фактичну втрату майна, знищення ґрунтового покриву та неможливості використання земельної ділянки за її призначенням.

Частиною 4 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Покликаючись на ці обставини, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову.

В запереченні на апеляційну скаргу відповідач рішення місцевого суду вважав законним та обґрунтованим і просив апеляційний суд залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що свої вимоги до відповідача про відшкодування моральної шкоди позивачка обґрунтовувала правилами ст.ст. 1167 і 1173 ЦК України та доводила, що на підставі рішення Птицької сільської ради № 837 від 16 липня 2010 року „Про примусове відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності" (яке у подальшому було скасовано постановою Дубенського міськрайонного суду від 1 жовтня 2010 року як незаконне) Служба автомобільних доріг у Рівненській області у 2010 році без її згоди та відома на належній їй земельній ділянці, що була призначена для ведення селянського господарства, розпочала земельні роботи з облаштування дороги державного значення Київ-Чоп, у зв'язку з чим їй Птицькою сільською радою було заподіяно моральну шкоду.

Статтею 10 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23 вересня 2009 року ОСОБА_1 на праві власності належала земельна ділянка площею 0,42 га на АДРЕСА_1 Дубенського району Рівненської області (а. с. 4-5, 12-13).

Листом № 608 від 15 жовтня 2009 року Птицька сільська рада повідомила ОСОБА_1 про те, що належна їй земельна ділянка підлягає вилученню згідно зі ст. 146 ЗК України для будівництва дороги державного значення Київ-Чоп шляхом обміну на рівноцінну земельну ділянку або шляхом її викупу Службою автомобільних доріг на підставі відповідної експертної грошової оцінки (а. с. 20).

Оскільки позивачка на викуп не погодилася, відповідач 16 липня 2010 року прийняв рішення № 837 „Про примусове відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності", в якому зазначив вартість земельної ділянки позивачки у сумі 8 503 грн. (а. с. 6).

Статтею 4 Закону України „Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності" (в редакції, яка була чинною на час ухвалення відповідачем рішення № 837 від 16 липня 2010 року), який є спеціальним законом для спірних правовідносинах сторін, було визначено, що викуп чи примусове відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, допускається на підставі та в порядку, встановлених цим Законом.

Викуп земельних ділянок для суспільних потреб, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, може здійснюватися за умови відшкодування їх вартості відповідно до закону.

Примусове відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості на підставі та в порядку, встановлених законом.

У разі неотримання згоди власника земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з викупом цих об'єктів для суспільних потреб зазначені об'єкти можуть бути примусово відчужені у державну чи комунальну власність лише як виняток з мотивів суспільної необхідності і виключно під розміщення: об'єктів національної безпеки і оборони; лінійних об'єктів та об'єктів транспортної і енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, магістральних трубопроводів, ліній електропередачі, аеропортів, нафтових і газових терміналів, електростанцій) та об'єктів, необхідних для їх експлуатації тощо (ст. 15 Закону).

Відповідно до ст. 16 Закону України „Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності" орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що прийняв рішення про відчуження земельної ділянки, у разі недосягнення згоди з власником земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, щодо їх викупу для суспільних потреб відповідно до розділу II цього Закону звертається до адміністративного суду із позовом про примусове відчуження зазначених об'єктів. Вимога про примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, підлягає задоволенню, у разі якщо позивач доведе, що будівництво, капітальний ремонт, реконструкція об'єктів, під розміщення яких відчужується відповідне майно, є неможливим без припинення права власності на таке майно попереднього власника. У разі задоволення позовних вимог рішенням суду визначається викупна ціна та порядок її виплати, а також перелік та порядок надання майна замість відчуженого. Одночасно із задоволенням позовних вимог щодо примусового відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності суд може задовольнити вимоги щодо знесення житлового будинку, інших будівель, споруд, багаторічних насаджень, розміщених на земельній ділянці, що підлягають примусовому відчуженню. Рішення суду про примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, разом із документами, що підтверджують попередню та повну сплату колишньому власнику викупної ціни або державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, надане замість відчуженого, є підставою для державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на зазначені об'єкти. Попереднє повне відшкодування вартості земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, у грошовій формі здійснюється шляхом внесення органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що прийняв рішення про відчуження земельної ділянки, коштів на депозит нотаріальної контори в порядку, встановленому законом, за місцем розташування земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, або перерахування коштів на зазначений власником цих об'єктів банківський рахунок.

Згідно зі ст. 18 Закону державна реєстрація права власності держави чи територіальної громади на земельну ділянку, інші об'єкти нерухомого майна, що на ній розміщені, примусово відчужені з мотивів суспільної необхідності, здійснюється після перерахування попередньому власнику викупної ціни в повному обсязі, що підтверджується відповідними розрахунковими документами, а у випадках, визначених законом, - документом про внесення коштів на депозит нотаріальної контори, та/або після виникнення права власності на нерухоме майно, надане замість викупленого.

Зважаючи на наведене, рішення Птицької сільської ради Дубенського району Рівненської області № 837 від 16 липня 2010 року „Про примусове відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності" було ухвалено з порушенням зазначених вище вимог закону, у зв'язку з чим постановою Дубенського міськрайонного суду від 1 жовтня 2010 року було скасовано (а. с. 7-9).

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 6 серпня 2012 року було задоволено позов ОСОБА_1 до Служби автомобільних доріг у Рівненській області про відшкодування шкоди (вартості земельної ділянки): зі Служби автомобільних доріг у Рівненській області на користь ОСОБА_1 було стягнуто 159 768 грн. вартості земельної ділянки площею 042 га, яка знаходиться на АДРЕСА_1 Дубенського району Рівненської області. (а. с. 18).

Як видно з повідомлення Служби автомобільних доріг у Рівненській області № 18/1905 від 8 жовтня 2013 року, зазначені кошти Головним управлінням Державної казначейської служби України у Рівненській області стягнуті з рахунку Служби автомобільних доріг та 30 вересня 2013 року перераховані на рахунок ОСОБА_1 (а. с. 19).

Таким чином, судом установлено, що відповідачем рішення № 837 від 16 липня 2010 року „Про примусове відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності" щодо позивачки ухвалено з порушенням вимог закону.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Проте позивачкою (яка отримала матеріальне відшкодування вартості примусово відчуженої в неї земельної ділянки у зв'язку з суспільною необхідністю) не доведено факту заподіяння їй моральних страждань рішенням Птицької сільської ради № 837 від 16 липня 2010 року.

Крім того, Законом України „Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", який є спеціальним законом та має пріоритет відносно інших законодавчих актів України у спірних правовідносинах сторін, підстав для відшкодування моральної шкоди не передбачено.

Тому враховуючи встановлені вище обставини справи, колегія суддів вважає, що присуджена раніше судом позивачці матеріальна компенсація за примусово вилучену в неї земельну ділянку є достатньою і справедливою для неї сатисфакцією.

У зв'язку з наведеним підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду від 23 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: