"16" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Виниченко Л.М.,
за участі секретаря Гноілек М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, треті особи: ОСОБА_2, Державна податкова інспекція у Дніпровському районі м. Києва Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державна податкова інспекція у Ватутінському районі м. Києва Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про зняття арешту з нерухомого майна,-
Позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з всього нерухомого майна, накладеного постановами державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві № 14524711 від 01.09.2009 року та № 672286 від 23.08.2007 року.
Вимоги мотивує тим, що 15.04.2016 року при оформленні договору дарування квартири йому стало відомо, що вказаними постановами державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві № 14524711 від 01.09.2009 року та № 672286 від 23.08.2007 року накладено арешт на все його майно.
Згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень 01.09.2009 року державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 14524711 з примусового виконання виконавчого листа № 1- 20 виданого Деснянським районним судом м. Києва 06.07.2009 року про конфіскацію майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на користь держави.
25 червня 2007 року державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 4046642 з примусового виконання виконавчого листа № 1-443 виданого Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області 28.09.2006 року про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_2 250 грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди. При виконанні зазначеного виконавчого провадження також було накладено арешт на все майно.
15 червня 2016 року ним надіслано заяву до ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві та Департаменту ДВС Міністерства юстиції України з проханням провести відповідні дії щодо зняття арешту з майна, накладеного постановами № 14524711 від 01.09.2009 року та № 672286 від 23.08.2007 року.
Згідно відповідей ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 16.06.2016 та Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 29.07.2016 року виконавчі провадження при виконанні яких накладено арешт на майно завершені та знищені.
Станом на 27.07.2016 року виконавчі листи, на підставі яких відкривались вищезазначені виконавчі провадження, повторно не надходили та на даний час на виконанні не перебувають.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.11.2016 року до участі у справі було залучено у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору стягувача у виконавчому провадженні ОСОБА_2, Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі м. Києва Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та Державну податкову інспекцію у Ватутінському районі м. Києва Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (а.с. 27-28).
В судовому засіданні позивач підтримав позов та викладені у ньому обставини.
Представник відповідача та треті особи в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд повідомлено не було, у зв'язку з чим з урахуванням думки позивача суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача та відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 25 червня 2007 року постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві Назарчука Р.М. було відкрито виконавче провадження № 4046642 з примусового виконання виконавчого листа № 1-443 виданого 28.09.2006 року Бердичівським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_2 250 грн. матеріальної шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди відносно боржника ОСОБА_1 - позивача (а.с. 9).
20 березня 2008 року постановою головного державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві Назарчука Р.М. вищевказаний виконавчий лист № 1-443 Бердичівського міськрайонного суду про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 коштів було повернуто у зв'язку з не виявленням належного на праві власності ОСОБА_1 майна та не встановлення місця роботи боржника після його звільнення (а.с. 10).
01 вересня 2009 року постановою старшого державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві Оплєухіна А.М. було відкрито виконавче провадження № 14524711 з примусового виконання виконавчого листа № 1-20 виданого 06.07.2009 року Деснянським районним судом м. Києва про конфіскацію майна на користь держави яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 11).
23 листопада 2010 року постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві Бойко Ю.Ю. виконавчий лист № 1-20 Деснянського районного суду м. Києва про конфіскацію майна повернуто стягувачу через відсутність та не виявлення майна у боржника. Даною постановою припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 12).
Для вирішення питання про зняття арешту із майна ОСОБА_1 звертався із відповідними заявами від 15.06.2016 року до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України та Деснянського районного ВДВС м. Києва (а.с. 13, 14).
Листами від 16.06.2016 року № 05-В Деснянський районний ВДВС в м. Києві повідомив позивача про те, що виконавчі провадження № 4046642 та № 14524711 завершені, станом на 16.06.2016 року у відділі на виконанні не перебувають та знищені за терміном зберігання, а тому для зняття арешту рекомендовано звернутися до суду (а.с. 15, 16).
Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).
Разом з тим, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній станом на час спірних правовідносин, сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.
За нормою ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у ред. від 21.04.1999 р., особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Проте за своїм процесуальним статусом позивач являється боржником у вищевказаних виконавчих провадженнях у ході примусового виконання яких накладався арешт на майно ОСОБА_1
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5, позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.
Відповідно п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5, у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.
У зв'язку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може пред'являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.
Підстави та порядок зняття арешту при виконанні рішень суду визначено Законом України «Про виконавче провадження».
Так, зокрема ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у ред. від 21.04.1999 р. зі змінами передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.
Отже, аналізуючи вищевказані норми чинного законодавства слід дійти висновку про те, що з відповідним позовом про зняття арешту можуть звернутися особи на майно яких накладено арешт, що не є боржниками у виконавчих провадженнях.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
З урахуванням зазначеного, оскільки ОСОБА_1 являється боржником у виконавчих провадженнях у яких був накладений арешт, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, так як позивачем не вірно обрано спосіб захисту своїх прав, а саме у даному випадку слід звернутися до суду з урахуванням підвідомчості справ з відповідними заявами про оскарження дій державного виконавця, оскільки позивач за своїм процесуальним статусом являється стороною виконавчого провадження.
Керуючись ст. ст. 16, 317, 321, 325 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5, ст. ст. 1, 4, 10, 11, 57-64, 88, 158, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, треті особи: ОСОБА_2, Державна податкова інспекція у Дніпровському районі м. Києва Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, Державна податкова інспекція у Ватутінському районі м. Києва Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про зняття арешту з нерухомого майна відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя