Справа №587/140/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Дашутін І. В.
Номер провадження 22-ц/788/332/16 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Шевченка В. А. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 січня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості по орендній платі

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_3 про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 12 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» (далі - ТОВ АФ «Косівщинська») відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ АФ «Косівщинська» вважає зазначене рішення незаконним і необґрунтованим та, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його в частині відмови у задоволенні позову товариства скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову.

Вказує, що місцевим судом не взято до уваги факт порушення позивачкою умов чинного договору оренди землі та фактичної передачі її в користування товариству з обмеженою відповідальністю «Авіс-Україна» (далі - ТОВ «Авіс-Україна»), що є підставою для відшкодування за рахунок ОСОБА_3 упущеної вигоди, повернення сплаченої орендної плати за 2013 рік та розірвання договору оренди землі.

ОСОБА_3 не погодилась з рішення місцевого суду в частині незадоволених вимог її позову та через свого представника оскаржила його в апеляційному порядку. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування та невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про їх задоволення.

Вважає висновки суду першої інстанції про відсутність систематичної несплати орендної плати та вини відповідача у порушенні зобов'язання помилковими. Вказує, що судом не взято до уваги умови договору оренди землі, якими визначено порядок нарахування та виплати орендної плати із застосуванням індексів інфляції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ТОВ АФ «Косівщинська» - Сошенка Я.В. та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, виданого 24 січня 2000 року на підставі рішення Косівщинської сільської ради Сумського району, ОСОБА_3 є власницею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,72 га, розташованої на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області (а.с. 17-18).

Актом від 27 січня 2001 року засвідчено виділення в натурі земельних паїв за бажанням громадян-власників земельних ділянок єдиним масивом без закріплення меж земельних паїв межовими знаками колишнього КСП «Косвіщинське» на землях Косівщинської сільської ради Сумського району (а.с. 14).

17 січня 2005 року між ОСОБА_3 та ТОВ АФ «Косівщинська» укладений договір оренди землі, а 01 січня 2009 року - додатковий договір, за умовами яких позивачка надала товариству у строкове платне користування земельну ділянку площею 2,72 га строком на 10 років зі сплатою до 30 числа останнього у звітному році місяця 1147 грн. 59 коп. орендної плати з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата за договором становить 3 % від нормативної грошової оцінки землі (а.с. 10-12, 15).

Пунктом 14 договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається один раз у два роки, зокрема, в разі змін розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, а п. 21 передбачено, що у разі несплати орендної плати у строки визначені договором, справляється пеня в розмірі 0,01% від невиплаченої суми за кожен день прострочення.

Припинення дії договору шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання іншою стороною договірних зобов'язань, а також з інших підстав, визначених законом, передбачене п. 36 договору оренди землі.

Зазначені договори набирають чинності після підписання сторонами та їх державної реєстрації (п.41 договору оренди та п.2 додаткового договору).

18 грудня 2006 року договір оренди землі було зареєстровано у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що в Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис за № НОМЕР_1, а додатковий - 18 липня 2011 року запис НОМЕР_2 ( а.с. 12, 15).

19 грудня 2006 року земельна ділянка була передана позивачем та прийнята відповідачем в оренду, що засвідчено Актом приймання - передачі (а.с. 13).

Як вбачається з видаткових касових ордерів від 30 грудня 2013 року ОСОБА_3 було перераховано за 2011, 2012 і 2013 роки орендну плату на загальну суму 3425 грн. 78 коп. (а.с. 48,49).

З матеріалів справи також вбачається, що під час дії договору оренди землі від 17 січня 2005 року ОСОБА_3 на підставі укладеного 10 листопада 2011 року договору надала в оренду на п'ять років свою земельну ділянку ТОВ «Авіс-Україна» (а.с. 126-130).

28 грудня 2012 року визначено межі земельної ділянки в натурі, яку ОСОБА_3 надала в оренду ТОВ «Авіс-України», що засвідчено відповідним Актом (а.с. 53).

Використання земельної ділянки ТОВ «Авіс-Україна» засвідчено відповідним Актом від 16 січня 2015 року, з якого вбачається, що у 2013 році земельна ділянка позивачки була засіяна кукурудзою, а у 2014 - соєю (а.с. 54).

У 2013 та 2014 роках ОСОБА_3 отримала від ТОВ «Авіс-Україна» орендну плату за землю на загальну суму 3425 грн. 78 коп. (а.с. 180-181).

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року, визнано протиправною та скасовано державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 10 листопада 2011 року, який укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Авіс-Україна» (а.с. 104-110).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, місцевий суд виходив з того, що орендна плата за 2013 рік була виплачена позивачці своєчасно і у повному обсязі, а орендна плата за 2011-2012 роки виплачена із порушеннями визначених договором строків, проте у повному обсязі і з урахуванням інфляційних збитків та пені. Несвоєчасна сплати орендної плати за спірні періоди не може свідчити про систематичне невиконання стороною договору договірних зобов'язань і не є підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Вичерпний перелік підстав для припинення та примусового припинення права користування земельною ділянкою, що не підлягає розширеному тлумаченню, визначений ст.ст. 141, 143 ЗК України.

Зокрема, п. «д» ст. 141 ЗК України як підстава для припинення права користування земельною ділянкою передбачена систематична несплата орендної плати.

Із положень ст. 13 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами у застосуванні щодо спірних правовідносин, вбачається, що договір оренди землі - це договір, згідно з яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Розмір, форма та строки орендної плати за землю, які відповідно до ст. 21 цього Закону встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству.

Обов'язки та права сторін договору визначені статтями 24 і 25 даного Закону та умовами договору. Так, в силу ч.1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець вправі, зокрема, вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що орендна плата за 2013 рік була виплачена позивачці своєчасно і у повному обсязі, орендна плата за 2011 і за 2012 роки їй виплачена 30 грудня 2013 року, тобто із порушеннями визначених договором строків, однак теж у повному обсязі з нарахуванням інфляційних та пені (а.с. 48, 49).

На підтвердження розміру орендної плати, яка відповідно до умов укладеного договору підлягала нарахуванню та виплаті ОСОБА_3, суд першої інстанції навів відповідні розрахунки, які позивачкою не спростовані.

Загальна сума розміру орендної плати за 2011-2013 роки з урахуванням індексу інфляції та пені за вирахуванням податку з доходів фізичних осіб становить 3086 грн. 48 коп.

Позивачці ж фактично виплачено 3425 грн. 78 коп., що більше ніж належало до сплати.

Отже, на день звернення до суду з даним позовом права позивачки фактично відновлені, у подальшому аналогічних порушень відповідачем допущено не було.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що в даному випадку відсутній факт систематичного невиконання відповідачем договірних зобов'язань, який міг би бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди.

Таким чином, фактів систематичної несплати ТОВ АФ «Косівщинська» орендної плати та фактів невиконання відповідачем обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 Закону «Про оренду землі», судом першої інстанції та апеляційним судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 з приводу нарахування щорічного платежу орендної плати з урахуванням індексу інфляції, який повинен розраховуватись, починаючи з 2006 року, не ґрунтуються на законі.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, місцевий суд виходив з того, що ТОВ АФ «Косівщинська» не надало суду доказів на підтвердження порушення його прав і завдання збитків.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про оренду землі» збитками вважаються, зокрема, доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди можуть бути відшкодовані тільки ті доходи, які б могли бути реально отримані.

Судом першої інстанції вірно встановлено та не спростовано відповідачем, що земельна ділянка ОСОБА_3 на момент укладення договору оренди землі з ТОВ АФ «Косівщинська» в натурі не виділялася, вона знаходиться в єдиному земельному масиві (а.с. 14), тому визначити реальний розмір прибутку, який можна було б отримати від обробітку спірної земельної ділянки, неможливо.

ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не надало належних доказів на підтвердження того, що спірні земельні ділянки планувало засіяти в 2013-2014 роках саме соняшником і озимою пшеницею, а не іншими культурами, як і не довело, що не обробляло та не могло обробляти протягом цього періоду земельну ділянку, а тому відсутні правові підстави для повернення сплаченої орендної плати за 2013 рік.

З викладеного вбачається, що відповідачем не доведена можливість отримання ним реальних доходів, що є обов'язковим елементом складу цивільного правопорушення для застосування такої міри відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язання, як стягнення збитків.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення як первісного, так і зустрічного позовів.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді