АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1411/16 Справа № 209/3006/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Решетник Т. О. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк - три місяці, для звернення у Третю Дніпродзержинську Державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті дружини ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову посилався на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 із 17 жовтня 1975 року. Спільних дітей від шлюбу не було. Дружина, ОСОБА_4, від попереднього шлюбу мала доньку ОСОБА_3, яку позивач виховував із шестирічного віку. Родина постійно мешкала у житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1. Ця квартира належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину . В квартирі була зареєстрована лише дружина до моменту своєї смерті. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй квартиру.

Спадкоємцем першої черги за законом є він, та донька померлої - ОСОБА_3 Інших спадкоємців немає. У встановлений законом строк, а саме 20 червня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. На підставі цієї заяви була заведена спадкова справа № 436/2014. Позивач не мав можливості своєчасно звернутися до нотаріальної контори, оскільки у зв'язку зі смертю дружини він переніс стрес, що призвело до загострення у нього хронічних захворювань і він із 07 лютого 2014 року по 13 лютого 2014 року, із 23 червня 2014 року, із 26 липня 2014 року по 09 серпня 2014 року вимушений був проходити стаціонарне лікування у медичних закладах. У серпні 2014 року, після виписки із лікарні, ОСОБА_2 мав намір звернутись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті дружини, але виявив у себе відсутність паспорту, у зв'язку з чим звернувся до Дніпровського РВ. Однак, паспорт знайдено не було і тривалий час позивач займався відновленням втраченого документу. Лише наприкінці січня 2015 року ОСОБА_2 зміг отримати новий паспорт, але знову ж через незадовільний стан здоров'я, похилий вік не міг звернутися до нотаріальної контори. Після виписки із стаціонару у червні 2015 року, трохи відновивши здоров'я, він 01 липня 2015 року звернувся до Третьої Дніпродзержинської Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_4 В силу своєї юридичної необізнаності позивач не знав, що до нотаріальної контори треба звертатися у строк до шести місяців з дня відкриття спадщини, інформації про строки звернення за прийняттям спадщини він не мав, вважав, що оскільки він на момент смерті спадкодавця постійно проживав з нею за однією адресою, то він у будь-який час міг звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Але нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із пропуском строку для звернення до нотаріальної контори та надано постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії і роз'яснено про необхідність звернення до суду для продовження строку для прийняття спадщини. Позивач вважав, що він пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини із поважних причин, але бажає прийняти спадщину.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із того, що із 17 жовтня 1975 року позивач ОСОБА_2 перебував у шлюбі із ОСОБА_4, який було зареєстровано у бюро ЗАГС Норільського міськвиконкому, актовий запис № 1750, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.10).

Спільних дітей у подружжя не було, але дружина, ОСОБА_4, від попереднього шлюбу мала доньку ОСОБА_3

Суд зазначив, що із 15.09.1992 року в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 була зареєстрована ОСОБА_4 та мешкала до моменту своєї смерті, що підтверджується довідкою ТОВ «Абонент ХХІ» від 02.07.2015 року, а також довідкою про склад сім'ї ТОВ «Інфо-Ком» від 11.09.2014 року (а.с.7, 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.12).

Врахувавши те, що спадкодавець ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, то строк для прийняття спадщини сплив 28 липня 2014 року.

Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем, який своєчасно, у межах встановленого законом строку, звернувся до нотаріальної контори є відповідач ОСОБА_3, яка 20 червня 2014 надала заяву № 1202 про прийняття спадщини за законом і було заведено спадкову справу № 436/2014, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4

Будь-яких заяв від інших спадкоємців до Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори не надходили.

01 липня 2015 року громадянин ОСОБА_2 звернувся із заявою про видачу на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після померлої, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4

У зв'язку зі зверненням ОСОБА_2 до нотаріальної контори після 6-ти місяців з дня смерті спадкодавця, документи, які б підтверджували прийняття спадщини відсутні, 01.07.2015 року державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Посипанко А.А. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, про що видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.6).

При розгляді справи суд врахував вимоги ст. 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ст.1223, 1261 ЦК України

Суд встановив, що спадкоємцями першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України є позивач ОСОБА_2, який є чоловіком спадкодавця та відповідач ОСОБА_3, яка є донькою спадкодавця ОСОБА_4

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, який прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців із дня відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п. 3.21, 3.22 гл.10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Суд встановив, що із 1993 року у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, разом із ОСОБА_4 проживав без реєстрації її чоловік ОСОБА_2, що підтверджується актом про проживання від 29.08.2014 року, який затверджений начальником дільниці № 3 ТОВ «Крона» Головань С.І. (а.с.9).

Твердження позивача про те, що до дня смерті ОСОБА_4 він проживав із нею, що також підтвердили в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та допитана у якості свідка ОСОБА_8, не має правового значення при вирішенні його позову, оскільки зазначені обставини є підставою для звернення із позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, але позивач не заявив вимогу про встановлення факту проживання зі спадкодавцем, а суд вирішив спір в межах заявлених вимог.

На обґрунтування цих висновків суд посилався на вимоги ч.1 ст. 1269, ст. 1270, ч.1,3 ст. 1272 ЦК України, роз'яснення абз.6 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» де зазначено, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В розумінні зазначених норм закону поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема, тривала хвороба спадкоємців, велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна, складні умови праці, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Як зазначено в Узагальненнях судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» в спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати таке. У випадках, якщо встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК, суди не повинні задовольняти вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо визначення додаткового строку для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті дружини ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач ОСОБА_2 вважав причини пропуску строку прийняття ним спадщини поважними, мотивуючи їх своєю юридичною необізнаністю про існування вказаного 6-ти місячного строку, відсутністю грошових коштів, тривалою хворобою та втратою паспорту.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_2 тричі знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні урології КЗ «ДМЛ № 7» ДОР: із 07.02.2014 року по 13.02.2014 року (усього 7 днів), в період із 23.06.2014 року по 08.07.2014 року (усього 16 днів), із 26.07.2014 року по 09.08.2014 року (усього 15 днів), 25.06.2014 року виконано оперативне втручання в обсязі, черезміхурова аденомектомія (а.с.15), що підтверджується виписками із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.14-16).

В подальшому позивач звертався до медичної установи, вже після спливу 6-ти місячного строку для прийняття спадщини, проходив лікування у стаціонарі в ДСЗП в період з 03.06.2015 року по 16.06.2015 року (усього 14 днів) із діагнозом атеросклероз судин н/кінцівок, ішемія н/к ІІ ст., що підтверджується випискою №363 від 16.06.2015 року із медичної карти (а.с.17).

Суд вважав безпідставними посилання позивача, як на підставу поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини юридичну необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, відсутність у нього грошових коштів.

Крім того, суд критично сприйняв твердження позивача про неможливість звернутися до нотаріальної контори протягом 6-ти місячного строку для прийняття спадщину у зв'язку із відсутністю у нього паспорту. Як зазначено у позовній заяві позивач дізнався у серпні 2014 року про відсутність у нього паспорту, але в судовому засіданні позивач спростував ці обставини та пояснив, що паспорт він втратив ще у 1993 році.

Матеріалами справи підтверджено, що 28.08.2014 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського РВ з приводу втрати ним паспорта громадянина СРСР серія НОМЕР_1 виданого Наримським МВД від 1976 року, що підтверджується довідкою Дніпровського РВ Дніпродзержинського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 29.08.2014 р. № 16165 (а.с.11).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 пояснив, що до Дніпровського РВ із заявою з приводу втрати ним паспорту громадянина СРСР звернувся його представник ОСОБА_9, яка погодилася йому допомагати в оформленні спадщини, для чого він на її ім'я оформив відповідну довіреність (а.с.23).

Судом встановлено, що 29.01.2015 року позивач ОСОБА_2 отримав паспорт Російської Федерації НОМЕР_2, строком дії до 29.01.2020 року, виданий Г/К Росії, Харків (а.с.13).

Згідно п.1, 2 глави 3 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, при вчиненні нотаріальної дії нотаріус установлює особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється нотаріусом за документами, передбаченими Законом.

У відповідності до ст.43 Закону України «Про нотаріат» встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення правочинів.

Відповідно до п.п.3.23, 3.24 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу.

У разі якщо спадкоємець відправив нотаріусу за місцем відкриття спадщини поштою належно оформлену заяву про прийняття спадщини, а потім особисто з'явився до нотаріуса і подав заяву про відмову від спадщини, нотаріус бере до уваги ту заяву, яка була зареєстрована першою у Журналі реєстрації вхідних документів.

Судом встановлено, що сторони у справі, а саме позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 мали рівні права та можливості щодо подання заяви про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 При цьому саме посилання на юридичну необізнаність позивача про встановлений 6-ти місячний строк для прийняття спадщини, відсутність грошових коштів для звернення до нотаріальної контори, відсутністю паспорту, незадовільний стан здоров'я не може бути безумовною підставою для визнання даних причин поважними. Суд вважав, що позивач мав змогу на протязі 6 місяців після відкриття спадщини подати нотаріусу відповідну заяву, за умови пред'явлення у відповідності до ст.43 Закону України «Про нотаріат» іншого документу, що замінює паспорт або направленням заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини в нотаріальну контору поштою, для чого законом не вимагається пред'явлення спадкоємцем паспорту, що слідує зі змісту п.2.1 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5.

Отже, зазначені позивачем ОСОБА_2 причини пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини не є такими, що пов'язані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця саме на вчинення дій із прийняття спадщини, тобто не є поважними. А тому суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що: суд порушив процедуру розгляду справи; не врахував його похилий вік та поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Суд першої інстанції розглянув справу відповідно до вимог ст.10,11,27,31,131,159 ЦПК України із дотриманням прав сторін, порядку дослідження та оцінки наданих позивачем доказів, та в межах заявлених позовних вимог.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позивач мав змогу на протязі 6 місяців після відкриття спадщини подати нотаріусу відповідну заяву, за умови пред'явлення у відповідності до ст.43 Закону України «Про нотаріат» іншого документу, що замінює паспорт або направленням заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини в нотаріальну контору поштою, для чого законом не вимагається пред'явлення спадкоємцем паспорту, що слідує зі змісту п.2.1 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5.

Крім того, відповідно до положення підпункту 3.23 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу.

Отже, ця норма передбачає право спадкоємця не тільки для особистого звернення до нотаріуса, але і надає йому можливість дистанційного звернення, чим позивач не скористався.

Наведені позивачем доводи про звернення лише 01.07.2015 року із заявою про прийняття спадщини, а також надані докази не свідчать про поважність причин пропуску строку на протязі півтора року після смерті спадкодавця.

Також обґрунтованим є висновок суду про те, що позивач разом із ОСОБА_4 проживав у спадковій квартирі без реєстрації, що підтверджується актом про проживання від 29.08.2014 року, а також підтвердили в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та допитана у якості свідка ОСОБА_8, і ці обставини є підставою для звернення із іншими вимогами, а суд вирішив спір лише в межах заявлених вимог.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: