Категорія 50Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Жданкіна В.В., Пащенко Л.В.

при секретарі Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_4, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2016 року у цій справі,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом та просила суд стягнути із відповідача на свою користь на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. щомісячно починаючи із дня предявлення цього позову і до досягнення ним двадцяти трьох років. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вона з відповідачем з 1997 року до 24 травня 2013 року перебувала у шлюбі, від якого у них 18 серпня 1997 року народився син ОСОБА_5. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 2 листопада 2011 року ухвалено стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_5 та їх спільної дочки ОСОБА_6 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття щомісячно. Дане рішення відповідачем не виконувалось, і тому Вінницьким міським судом Вінницької області 18 листопада 2014 року ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 пені по заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 19 253 грн. та суму індексації у загальному розмірі 1296 грн. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним та призначено покарання за ст. 164 ч. 1 КК України (злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів)).

На даний час син ОСОБА_5 досяг повноліття, що стало підставою для припинення нарахування аліментів на його утримання, однак він з 1 серпня 2015 року продовжує навчання у Військовому інституті телекомунікацій та інформації, що в силу положень ст. 199 СК України є однієї з умов для обовязку утримувати батьками дітей до досягнення ними двадцяти трьох років.

Позивачка зазначила про своє тяжке матеріальне становище, зокрема, що фактично у неї на утриманні перебуває двоє дітей, син ОСОБА_5 потребує постійної матеріальної допомоги для свого повноцінного фізичного та культурного розвитку, а відповідач взагалі не надає такої допомоги, хоча 23 серпня 2013 року ним було реалізовано належну йому квартиру, за яку він отримав 25 000 доларів США.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2016 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, апелянт, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У пункті 20 постанови Пленуму № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України розяснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК ( 2947-14 ) право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв'язку з цим стягуються аліменти.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 травня 2013 року було розірвано шлюб між сторонами у справі (а.с. 5).

Від шлюбу у сторін 18 серпня 1997 року народився син ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АМ № 045655 від 2 жовтня 1997 року (а.с. 6).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 2 листопада 2011 року на користь позивачки на утримання спільних дітей сторін у справі ОСОБА_7 та доньки Анастасії з відповідача присуджено аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття (а.с. 11-12).

ОСОБА_3 вказане рішення не виконував та аліменти не сплачував, у результаті чого виникла заборгованість по сплаті аліментів, що підтверджується рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2014 року про стягнення з ОСОБА_3 пені по заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 19 253 грн. та суму індексації у загальному розмірі 1 296 грн. (а.с. 13-14) та вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2015 року, яким ОСОБА_3 визнано винним та призначено покарання за ст. 164 ч. 1 КК України, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 8 липня 2015 року (а.с. 15-18).

18 серпня 2015 року син сторін у справі ОСОБА_7 досяг повноліття. Згідно довідки № 1/91/17/873 від 24 вересня 2015 року, виданої начальником Військового інституту телекомунікацій та інформатизації ОСОБА_8, ОСОБА_7 з 1 серпня 2015 року є курсантом першого курсу Військового інституту телекомунікацій та інформатизації та знаходиться на повному державному забезпеченні (а.с. 8).

Згідно довідки № 775 від 12 листопада 2015 року, виданої головою квартального комітету «Вінниченко», ОСОБА_7 зареєстрований та проживає за однією адресою зі своєю матірю ОСОБА_2 та сестрою Анастасією (а.с. 10).

За період із 1 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року за ОСОБА_2 обліковано дохід у загальному розмірі 8 583 грн. 56 коп., що вбачається з відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с. 19).

У матеріалах справи містяться копії платіжних документів на придбання товарів медичного та побутового призначенния, одягу та про перерахунок коштів (а.с. 20-21, 48-51).

Відповідач у справі ОСОБА_3 20 лютого 2014 року одружився з ОСОБА_5, що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії І-АМ № 141266 (а.с. 52) та 10 березня 2014 року у цих осіб народився син ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АМ № 270888(а.с. 53).

Встановивши вказані обставини та керуючись наведеною нормою права, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачкою всупереч положенням ст.ст. 10, 60 ЦПК України не доведено, що син ОСОБА_5, навчаючись у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації та перебуваючи на повному державному забезпеченні, потребує матеріальної допомоги, і що відповідач може надавати таку допомогу. Хоча суд і обґрунтував оскаржуване рішення, окрім посилань на повне державне забезпечення сина сторін у справі, тим, що останній не проживає разом із позивачкою у звязку із його навчанням у вказаному закладі та що суду не надано доказів, що він уповноважив матір на звернення до суду, однак вірно вирішив справу по суті.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки вони зводяться до тверджень про неправильність висновків суду щодо місця проживання сина сторін та щодо надання ним повноважень матері на звернення з позовною заявою до суду, а тому не дають підстав для висновку про незаконність оскаржуваного рішення. Вказані посилання суду, у даному конкретному випадку не є підставою для скасування рішення, оскільки, враховуючи, що позивачкою не доведено всіх юридичних фактів, за наявності яких у відповідача виникає обовязок утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання, по суті справа вирішена вірно, тому з огляду на положення ч.2 ст.308 ЦПК України про те, що не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань, за результатом розгляду даної справи не може бути ухвалено протилежне рішення.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_4, відхилити, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : В.В. Жданкін

ОСОБА_10