АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6916/16 Справа № 206/1712/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Сухоруков А. О. Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровськанадійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 (і.н. НОМЕР_1) право власності на 3/8 (три восьмих) частин домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Визнано за ОСОБА_3 (і.н. НОМЕР_1) право власності на 1/4 (одну четверту) частину земельної ділянки загальною площею 0,0819 га за адресою АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1374 грн. 70 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2016 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 11 вересня 1954 року ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 з 11 вересня 1954 року. Від шлюбу мали дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 10 червня 2013 року, актовий запис 504.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 07 липня 2014 року, актовий запис № 616.

Згідно свідоцтва про право власності від 25.10.1978року, видане на підставі рішення виконкому Самарської районної Ради народних депутатів № 916 від 08.09.1978року та зареєстрованого в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації і занесене в реєстрову книгу під № 355 по реєстру 22 право власності на домоволодіння по АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_5.

З відповіді Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради від 05.03.2015року № 2185 вбачається, що станом на 31.12.2012року в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності по АДРЕСА_4 за ОСОБА_5.

З довідки № 82 від 20.05.2016року голови квартального комітету вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до моменту смерті були зареєстровані та проживали у АДРЕСА_2. За даною адресою інших зареєстрованих осіб не було.

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_5 станом на 12 липня 1978р. житловий будинок належить ОСОБА_5 на праві власності складається з житлового будинку А-1 має загальну площу 63,00кв.м, житлову 33,6кв.м, допоміжну 29,4кв.м.

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_5 станом на 29.04.2016року житловий будинок А-1 має загальну площу 62,6кв.м, житлову 34,2кв.м, допоміжну 28,4кв.м, складається з: 1 - кухня площею 9,4кв.м, 2 - санвузол площею 3,1кв.м, 3 - кімната площею 10кв.м, 4 - коридор 8,4кв.м, 5 - кімната площею 6,9кв.м, 6 - кімната площею 17,3кв.м., 7 коридор площею 7,5кв.м. Прибудова а-1 площею 13,2кв.м, а - ганок площею 2,3кв.м, Б - літня кухня 24,6кв.м, погріб під Б площею 12,3кв.м, б - тамбур площею 5,2кв.м, В - вбиральня площею 1,0кв.м, Г - гараж площею 19,3кв.м, Д - сарай площею 9,8кв.м, Е - вхід в погріб площею 3,5кв.м, Ж - навіс площею 7,2кв.м, З - сарай площею 18,4кв.м, К - колодязь, №1 ворота з хвірткою, №3 огорожа, №4 огорожа. Відомості про самочинне будівництво відсутні. Площа земельної ділянки 819кв.м.

З державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_5 від 17.10.2000року вбачається, що земельна ділянка площею 0,0819 гектарів розташована по АДРЕСА_6 передана у приватну власність ОСОБА_5 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 17.08.200року № 2021. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № НОМЕР_6.

24 січня 2008 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 заповіла кожному в рівних частках усе належне їй майно з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося, усі майнові права та обов'язки, які належатимуть їй на день смерті - ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що підтверджується заповітом від 24.01.2008року посвідченого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1-144.

Із наданої Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою копії спадкової справи № 388/2013 заведеної після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року вбачається, що з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк 02 серпня 2013 року звернулася ОСОБА_2, з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом не зверталася. 24 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва з тих підстав, що вона пропустила строк для звернення із заявою про прийняття спадщини, постійно не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Із наданої Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою копії спадкової справи № 430/2014 заведеної після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року вбачається, що з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк звернулися ОСОБА_2 08 серпня 2014року та ОСОБА_3 03 вересня 2014 року, з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом не зверталися.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2014року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, після смерті батька ОСОБА_5 відмовлено.

Тобто, цим рішенням встановлено, що ОСОБА_3 спадщину після смерті батька ОСОБА_5 пропустила без поважної причини.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2015року залишено без змін.

Як зазначено в ухвалі апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року ОСОБА_4 (дружина померлого, що проживала з ним разом з ним) з заявою про прийняття спадщини не зверталася. Оскільки відповідно до положень СК України майно подружжя є спільною власністю чоловіка та дружини, то після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина в розмірі 1/2 частини належного йому майна. Таким чином після смерті ОСОБА_5 спадщину, що становить 1/2 належного йому майна, прийняли його дружина ОСОБА_4 та його донька ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини цього майна - кожна.

В силу ст.1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положенням ст.1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Згідно ст.1258 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Змістом ст.1261 Цивільного кодексу України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до вимог ст.1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що домоволодіння було придбано під час шлюбу померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а тому воно належало їм на праві спільної сумісної власності, отже частки кожного з власників були рівними, по 1/2 кожному.

ОСОБА_4 померла через рік після свого чоловіка ОСОБА_5, за життя спорів щодо домоволодіння не було, до смерті проживали разом.

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 спадщину, що становить 1/2 домоволодіння по АДРЕСА_7 прийняли його дружина ОСОБА_4, яка проживала разом з ним на час відкриття спадщини та його донька ОСОБА_2, яка подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини в розмірі 1/4 частини кожна.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.57 СК України майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Як вбачається з матеріалів справи земельна ділянка площею 0,0819 гектарів розташована по АДРЕСА_6 належала померлому ОСОБА_5 на праві безоплатної приватизації, а тому не є спільною сумісною власністю.

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 спадщину, що становить земельна ділянка по АДРЕСА_7 прийняли його дружина ОСОБА_4 та його донька ОСОБА_2 в розмірі 1/2 частини кожна.

Згідно із ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року і протоколів до неї про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що після смерті ОСОБА_4 в рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_3 успадкували 3/4 частини домоволодіння та 1/2 земельної ділянки, тобто по 3/8 частині домоволодіння та 1/4 частині земельної ділянки кожній, а тому правомірно визнав за ОСОБА_3право власності на 3/8 (три восьмих) частин домоволодіння АДРЕСА_1 та право власності на 1/4 (одну четверту) частину земельної ділянки загальною площею 0,0819 га за адресою АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_2 про те,що житловий будинок належав ОСОБА_5 на праві особистої власності,а тому не може входити до складу спадкового майна померлої його дружини ОСОБА_4,колегія суддів вважає помилковими,оскільки будинок був придбаний під час шлюбу і є спільним майном подружжя.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи ОСОБА_2 про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича