Справа № 2-606/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі :

головуючого - судді Кізюн Л.І.

при секретарі: Слепусі О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Реєстраційна служба Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», про захист права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист права власності, у якому просив усунути йому перешкоди у користуванні власністю - 3/8 частинами прибудови під літерою «А-1» будинку АДРЕСА_1, шляхом заборони відповідачам користуватися належними йому приміщеннями в даному будинку. Просив також стягнути з відповідачів на його користь судові витрати.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2011 року за ним визнано право власності на 3/8 частини прибудови під літерою «А-1» будинку АДРЕСА_1 та виділено йому в натурі приміщення: гараж І, площею 35,6 кв.м. з оглядовою ямою; сходи ІІ, площею 2,5 кв.м. з ганком; другий поверх - веранда (кухня) 1-9, площею 11,7 кв.м.; частина коридору 1-10, площею 9,0 кв.м.; хол 1-11, площею 15,6 кв.м.; комора (санвузол) 1-12, площею 2,2 кв.м.; житлова кімната 1-13, площею 27,0 кв.м.; веранда ІІІ, площею 6,8 кв.м.; загальною площею 110, 4 кв.м.

Крім того, ним (позивачем) було переобладнано горище на третьому поверсі будинку в мансарду, яка не була введена в експлуатацію, однак перебувала в його користуванні та володінні.

Оскільки відповідачі порушують його право власності на належні йому приміщення, користуючись ними для особистих потреб, то позивач змушений звернутися до суду з позовом про захист права власності.

Ухвалою суду від 25 лютого 2016 року у якості третіх осіб у справі було залучено Реєстраційну службу Головного територіального управління юстиції у м. Києві та Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна».

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала, вважала його безпідставним та просила у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у судовому засіданні позов не визнав, вважав його безпідставним, посилаючись на відсутність реєстрації права власності на приміщення, які позивач вважає належними йому на праві власності, та просив у задоволенні позову відмовити.

Від відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких вони вважали позов безпідставним та просили у його задоволенні відмовити.

Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, хоча третіх осіб було належним чином повідомлено про день, час та місце розгляду справи, а тому суд вважав за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Суд, заслухавши сторони та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що у позові необхідно відмовити з таких підстав.

Так, судом встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2011 року визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частини добудови під літерою «А-1» будинку АДРЕСА_1 та виділено йому в натурі його частку яка близька до ідеальної і складається з наступних приміщень: перший поверх - приміщення гаражу І, площею 35,6 кв.м. з оглядовою ямою, сходів ІІ, площею 2,5 кв.м. з ганком; другий поверх - веранда (кухня) 1-9, площею 11,7 кв.м., частина коридору 1-10, площею 9,0 кв.м., хол 1-11, площею 15,6 кв.м., комора (санвузол) 1-12, площею 2,2 кв.м., житлова кімната 1-13, площею 27,0 кв.м., веранда ІІІ, площею 6,8 кв.м., загальною площею - 110, 4 кв.м. (а.с.а.с. 8-15).

Разом з тим, цим же рішенням суду зобов'язано ОСОБА_1 влаштувати дверний проріз з дверним блоком між приміщеннями 1-10 та 1-11, 1-1 та 1-5, влаштувати перегородку в приміщеннях 1-5, 1-7 та в приміщенні 1-10, замурувати частину дверного прорізу між приміщеннями 1-1 та 1-5, 1-11 та 1-10.

Також, зазначеним рішенням суду залишено в загальному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 системи каналізації та водопостачання.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 04 листопада 2014 року відмовлено у державній реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 у зв'язку з тим, що будинок було самовільно реконструйовано, але не введено в експлуатацію (а.с. 65).

Позивачем надано суду копії технічних паспортів на житловий будинок АДРЕСА_1, виготовлених станом на 15 жовтня 1999 року (а.с.а.с. 59-60), 15 листопада 1999 року (а.с.а.с. 80-85) та на 03 жовтня 2008 року (а.с.а.с. 52-58).

Причому, при виготовленні паспорта станом на 03 жовтня 2008 року приміщення №1-7 не обстежувалися, а на поверховому плані зазначені приміщення вказані за даними інвентаризації станом на 15 жовтня 1999 року (зворот а.с. 54).

У судовому засіданні сторони пояснили суду, що окремих квартир у будинку АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Судом також встановлено, що з приводу користування житловими приміщеннями у сторін виникають конфлікти.

Зазначені обставини у судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно з вимогами ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 391 ЦК України, на яку посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У своїх поясненнях позивач та його представник посилалися на те, що хоч право власності позивача не зареєстроване у передбачуваному законодавством порядку, позивач має право на захист свого володіння.

Разом з тим, згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 4 статті 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом, рішенням суду, на яке посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, яким визнано за ним право власності на частину приміщень будинку АДРЕСА_1, також зобов'язано позивача влаштувати дверний проріз з дверним блоком між приміщеннями 1-10 та 1-11, 1-1 та 1-5, влаштувати перегородку в приміщеннях 1-5, 1-7 та в приміщенні 1-10, замурувати частину дверного прорізу між приміщеннями 1-1 та 1-5, 1-11 та 1-10.

Суду не надано належних та допустимих доказів виконання рішення суду позивачем в цій частині та технічної документації, яка б підтверджувала влаштування дверного прорізу з дверним блоком між приміщеннями 1-10 та 1-11, 1-1 та 1-5, влаштування перегородки в приміщеннях 1-5, 1-7 та в приміщенні 1-10, замурування частини дверного прорізу між приміщеннями 1-1 та 1-5, 1-11 та 1-10, виготовленої після набрання рішенням суду законної сили.

З наданих позивачем технічних паспортів не видно, що площа приміщень, на які за ним визнано право власності, відповідає зазначеним на плані приміщенням.

Враховуючи викладене, позивачем не доведено суду викладених у позові обставин про те, що відповідачі користуються належними йому на праві власності приміщеннями.

Крім того, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2011 року залишено в загальному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 системи каналізації та водопостачання.

Суду не надано належних та допустимих доказів відсутності систем каналізації та водопостачання у приміщеннях, користуватися якими ОСОБА_2 позивач просить заборонити.

Також, відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 були зареєстровані у будинку АДРЕСА_1 ще будучи неповнолітніми (а.с.а.с. 22, 23) і являються членами сім'ї власника, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), оскільки суду не надано доказів, що при їх вселенні була інша угода про порядок користування цим приміщенням, а ОСОБА_4 вселилася у будинок як член сім'ї власника жилого будинку.

Позивачем не зазначалося обставин про те, що при вселенні ОСОБА_4 у будинок було порушено порядок її вселення.

За таких обставин суд вважає, що позов з заявлених у ньому підстав є необґрунтованим, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 321, 328, 331, 391 ЦК України, ст.ст. 64, 156 ЖК України, -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Реєстраційна служба Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», про захист права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн