УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Коротуна В.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор», третя особа - ОСОБА_5, про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, який в процесі розгляду справи уточнив, та остаточно просив визнати дії правління громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор» (далі - ГО «СТ «Елеватор») про відключення земельної ділянки № 88 в «СТ «Елеватор» Кіровської селищної ради незаконними, стягнути солідарно з ГО «СТ «Елеватор» та голови правління ГО «СТ «Елеватор» ОСОБА_5 на його користь 5 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2011 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ від 19 червня 2012 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2011 року з підстав, передбачених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

У червні 2015 року ГО «СТ «Елеватор», посилаючись на те, що під час ухвалення рішення від 20 червня 2011 року судом першої інстанції не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, подала заяву про ухвалення додаткового рішення.

Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року заяву задоволено.

Доповнено рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2011 року наступним змістом:

«Стягнути з ОСОБА_4 на користь ГО «СТ «Елеватор» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 6 380 грн, сплачений судовий збір у розмірі 352 грн та витрати, пов'язані з викликом свідків у розмірі 2 955 грн 38 коп., а всього - 9 687 гн 38 коп.».

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року скасовано, у задоволенні заяви ГО «СТ «Елеватор» про стягнення судових витрат відмовлено.

Не погоджуючись і з вказаним рішенням, ГО «СТ «Елеватор» звернулась із касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву ГО «СТ «Елеватор» про ухвалення додаткового рішення, виходив з того, що відповідачем під час розгляду справи було сплачено судовий збір у розмірі 352 грн, а також понесено витрати на правову допомогу у розмірі 6 380 грн та виклик свідків у розмірі 2 955 грн 38 коп., які у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з позивача.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи додаткове рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні заяви, виходив з того, що заявником не надано суду належних і допустимих у розумінні ст. ст. 10, 60 ЦПК України доказів на підтвердження понесення ГО «СТ «Елеватор» судових витрат, пов'язаних з використанням транспортного засобу та доставкою свідків саме під час розгляду цієї справи у суді першої інстанції, як і не надано належних доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу у цій справі, зокрема, відсутні розрахункові квитанції про надання правової допомоги юридичній особі ГО «СТ «Елеватор» щодо підготовки позовних заяв, апеляційних скарг, представництва інтересів у суді першої та апеляційної інстанцій, де стороною у справі був ОСОБА_4, а також графік відпрацьованого часу представника у судових засіданнях, пов'язаних із розглядом цієї справи.

Крім того, місцевий суд, відмовляючи у відшкодуванні витрат, пов'язаних з оплатою судового збору, на підставі належним чином оцінених платіжних доручень, встановивши відсутність у них даних за яку конкретно справу вони сплачені, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для такого відшкодування.

Вищевикладені висновки апеляційного суду узгоджуються із роз'ясненнями, викладеними у п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу громадської організації «Садівниче товариство «Елеватор» відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.М. Коротун

О.В. Попович