Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/778/2917/16 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

за участю секретаря Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування морального шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом до ПАТ "Запоріжтрансформатор", посилаючись на те, що з 05 листопада 1979року він працював в ПАТ "Запоріжтрансформатор" на різних посадах: начальника бюро у відділі головного технолога, в технологічному відділі, провідним інженером - керівником групи, начальником бюро та провідним інженером-технологом у відділі інноваційних технологій трансформаторного виробництва, а з 03.04.2014 року на посаді провідного інженера-технолога з апаратного виробництва.

01.08.2014 року йому було вручено повідомлення про скорочення посади провідного інженера-технолога з апаратного виробництва та звільнення з роботи на підставі наказу № 976 від 31.07.2014 року і розпорядження 840 від 31.07.2014 року. В зазначеному повідомленні було зазначено, що на момент його попередження про наступне звільнення вакантні посади, які відповідають його професії та спеціальності та які можуть бути запропоновані йому для працевлаштування, на підприємстві відсутні

24 жовтня 2014 року його звільнили з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв"яку зі скороченням чисельності працівників товариства.

Зазначав, що звільнення є незаконним, оскільки він працював на указаному підприємстві понад 35 років, більшість з яких на керівних посадах, є автором понад 10 раціоналізаторських пропозицій, тривалий час на нього покладалися обов'язки головного технолога підприємства та заступника головного технолога, у порушення вимог ст.ст. 42, 49-2 КЗпП України він має переважне право на залишенні на роботі перед іншими працівниками, а саме, другу посаду провідного інженера-технолога з апаратного виробництва у відділі інноваційних технологій трансформаторного виробництва займає ОСОБА_4, який був прийнятий на роботу тільки в 2013 році. Крім того, у ВІТТВ маються старші інженери-технологи, порівняно з якими він має більшу кваліфікацію та продуктивність праці, оскільки є провідним інженером-технологом. До 03.04 2014 року у відділі посада інженера-технолога не визначалася по виробництву, а тому він може виконувати любу роботу інженера-технолога відділу. Йому не було запропоновано іншу роботу, хоча на момент звільнення вакантні посади існували, наказ про звільнення з роботи був підписаний не генеральним директором, а технічним директором ПАТ «Запоріжтрансформатор". Такими діями відповідача йому завдана моральна шкода.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив суд визнати наказ про звільнення його з роботи незаконним, поновити його на посаді провідного інженера-технолога з апаратного виробництва відділу інноваційних технологій трансформаторного виробництва ПАТ «Запоріжтрансформатор», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.10.2014року до моменту набрання рішенням про поновлення на роботі законної сили та 10 000.00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано незаконним та скасувати наказ ПАТ «Запоріжтрансформатор» № 344 від 24.10.2014 року про звільнення з роботи ОСОБА_3 за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_3 на роботі у відділі інноваційних технологій трансформаторного виробництва ПАТ «Запоріжтрансформатор» провідним інженером-технологом з апаратного виробництва. Стягнуто з ПАТ «Запоріжтрансформатор» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.10.2014року за 9 місяців в загальній сумі 49703 грн. 35 коп., та 2000 грн.. моральної шкоди, судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з рішення суду, ПАТ «Запоріжтрансформатор» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року скасована, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача проведено з порушенням вимог п. 1 ст. 40 п. 1, 42, 49-2 КЗпП України, оскільки не було враховане його переважне право на залишення на роботі, йому не була запропонована інша робота на підприємстві. При цьому незаконним звільненням з роботи позивач неправомірно був позбавлений права на працю, не мав коштів для існування, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, у зв"язку з чим йому завдано моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом установлено, що ОСОБА_3 з листопада 1979 року працював на ПАТ « Запоріжтрансформатор» на різних посадах: начальника бюро у відділі головного технолога, в технологічному відділі, провідним інженером - керівником групи, начальником бюро та провідним інженером - технологом у відділі інноваційних технологій трансформаторного виробництва, а з 03 квітня 2014 року на посаді провідного інженера-технолога з апаратного виробництва відділу інноваційних технологій трансформаторного виробництва, що підтверджено його трудовою книжкою ( а. с. 5-10 т. 1).

Наказом про реструктуризацію підприємства від 31 липня 2014 року № 976 було передбачено скорочення штату працівників, зокрема, посади провідного інженера-технолога з апаратного виробництва відділу інноваційних технологій трансформаторного виробництва.

01 серпня 2014 року на підставі розпорядження про скорочення посад від 31 липня 2014 року № 840 ОСОБА_3 під розписку був попереджений про скорочення його посади та наступне звільнення за скороченням штату через 2 місяці, а також про відсутність можливості працевлаштування на підприємстві у зв"язку з відсутності вакантних посад, які відповідають його спеціальності.

1 жовтня 2014 року директором з персоналу підприємства голові цехової профспілки ВІТТВ направлено подання про надання згоди на звільнення провідного інженера-технолога з апаратного виробництва ОСОБА_3 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв"язку зі скороченням штату працівників, згідно з наказом № 976 та розпорядження № 840 від 31 липня 2014 року..

Відповідно до протоколу засідання цехового комітету профспілки ВІТТВ ПАТ «Запоріжтрансформатор» від 15 жовтня 2014 року № 9 профспілковий комітет у присутності позивача розглянув вказане подання та в зв"язку з відсутністю у нього додаткових документів про переважне право на залишення на роботі, надав згоду на його звільнення.

Наказом від 24 жовтня 2014 року № 344 позивача звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв"язку зі скороченням штату.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв"язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім"ї яких не має інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організацій; авторам раціоналізаторський пропозицій.. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством.

При звільненні за п. 1 ст. 40 КЗпП України діють переваги на залишення на роботі, що встановлені ст. 42 КЗпП України. До кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, і працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять усі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві, а не тільки тих, хто працює в структурному підрозділі, в якому виконував роботу чи обіймав посаду працівник, який підлягає звільненню.

Згідно зі шатним розкладом відділу інноваційних технологій трансформаторного виробництва ПАТ «Запоріжтрансформатор» у відділі на час звільнення позивача 2 особи займали посаду провідного інженера-технолога з апаратного виробництва, а саме, позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_4

При прийнятті рішення про розірвання трудового договору із позивачем його виробничі ( та інші передбачені законом) характеристики відповідач порівнював із характеристиками працівника ОСОБА_4

Як вбачається із засідання комісії про визначення кандидатури на скорочення від 24.07.2014 року показниками кваліфікації та продуктивності праці працівників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проводилася по п"ятибальній системі виходячи із задач відділу, в тому числі, знання технологічних процесів і інструкцій ( по апаратному виробництві, всього 18), якості і швидкості виконання поставлених задач, впровадження нових технологій і обладнання. Щодо продуктивності праці позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали по три бали. По результатам проведеної роботи комісія вирішила розірвати трудовий договір з позивачем ( а.с.99).

Судова практика не допускає можливості проведення експертизи з метою визначення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивності праці. Тому учасники трудового спору вправі подавати будь-які допустимі ЦПК докази, що підтверджують факт наявності у працівника, який звільняється, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_3 має диплом № НОМЕР_1 про закінчення у 1979 році Запорізького машинобудівного інституту ім.. В.Я. Чубаря з отриманням вищої освіти за спеціальністю «Машини і технологія обробки металів тиском» кваліфікація « інженер-механік» ( а.с. 27-28 т. 1).

ОСОБА_4 має диплом НОМЕР_2 про закінчення у 2009 році Запорізького національного технічного університету з отримання вищої освіти за спеціальністю «Електричні машини та апарати, кваліфікація «Спеціаліст з електричних машин та апаратів», міжнародний сертифікат з англійської мови, виданий у 2013 році ( а.с. 29 т. 1)..

Позивач ОСОБА_3 тривалий час понад 35 років безперервно пропрацював на зазначеному підприємстві на різних посадах, протягом більш ніж 25 років позивач займав посаду начальника технологічного бюро в різних відділах ПАТ «Запоріжтрансформатор», в тому числі, більше двох років у відділі інноваційних технологій., що підтверджується записами в трудовій книжці позивача ( а.с. 5-10), та свідчить про тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві та досвід трудової діяльності.

Багатьма розпорядженнями технічного директора позивач ОСОБА_3 тимчасово виконував обов"язки більш кваліфікованих працівників, а саме, обов"язків начальника відділу інноваційних технологій, головного технолога, що підтверджується копією наказів, розпоряджень та свідчить про високу кваліфікацію позивача (а.с.11-16) .

Позивач є автором понад десяти раціоналізаторських пропозицій, що підтверджено записами в його трудовій книжці ( а.с. 5-10) та не оспорювалося відповідачем ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції. За весь період часу на підприємстві позивач ніколи не притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Другий працівник ОСОБА_4 був прийнятий на посаду 05.08.2013 року та на час скорочення чисельності штату працівників ( наказ про реструктуризацію підприємства № 976 від 31.07.2014 року) попрацював на відміну від позивача менше року, що свідчить про не тривалий час роботи на даному підприємстві.

Комісія з визначення кандидатури на скорочення не врахувала вищезазначених обставин.

Натомість, зазначені обставини у їх сукупності та наявні у справі докази свідчать про те, що позивач мав більш високу кваліфікацію і продуктивність праці порівняно з іншим працівником ОСОБА_4, який займав також посаду провідного інженера - технолога з апаратного виробництва у відділі інноваційних технологій трансформаторного виробництва.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначав, що визначальним для залишення ОСОБА_4 на роботі стало вільне володіння ним англійською мовою, внаслідок чого даний працівник має можливість бути залученим і фактично залучався до здійснення авторського нагляду за виробництвом трансформаторного обладнання на майданчиках англомовних партнерів підприємства.

Водночас, посадовою інструкцією провідного інженера-технолога з апаратного виробництва, з якою був ознайомлений позивач ОСОБА_3 27.032014 року, передбачені основні види діяльності задачі та обов'язки працівника, проте цією інструкцією не передбачено, що працівник, який займає цю посаду повинен володіти іноземною (англійською ) мовою . ( а.с. 88-89 т. 3 ).

Відповідачем не доведено той факт, що не знання позивачем ОСОБА_3 англійської мови свідчить про його більш нижчу кваліфікацію та продуктивність праці на займаній ним посаді .

Отже, матеріали справи не містять беззаперечних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що кваліфікація та продуктивність праці позивача є більш нижчою, ніж другого працівника ОСОБА_4, як це зазначено у висновку комісії про визначення кандидатури на скорочення від 24.07.2014 року.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що звільнення ОСОБА_3 проведено з порушенням ст. 42 КЗпП України, оскільки відповідачем не було враховано переважне право позивача на залишенні на роботі, порівняно з іншим працівником ОСОБА_4, який займав посаду провідного інженера - технолога з апаратного виробництва .

Задовольняючи позов суд першої інстанції прийшов також до вірного висновку, в тому й числі, про порушення відповідачем вимог ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, тощо.

При цьому роботодавець зобов"язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Так, відповідно до інформації Правобережного районного центру зайнятості м. Запоріжжя лист від 30 вересня 2015 року № 01-19/3241 ПАТ «Запоріжтрансформатор» до центру зайнятості була надана інформація про попит на робочу силу ( вакансії) за формою № 3-ПН за період з 31 липня 2014 року по 24 жовтня 2014 року за такими вакансіями: «фахівець з технічного навчання», запит від 28 серпня 2014 року, «котельник» запит від 23 вересня 2014 року, «електрозварювальник на автоматичних та напівавтоматичних машинах» запит від 23 вересня 2014 року, «прибиральник територій» запит від 24 вересня 2014 року, « робітник з благоустрою» запит від 24 вересня 2014 року, « прибиральник службових приміщень» запит від 24 вересня 2014 року, « помічник машиніста тепловозу» запит від 02 жовтня 2014 року.

Вказана інформація підтверджена і ПАТ «Запоріжтрансформатор».

До вказаного листа були додані відповідні запити відповідача на вказані вакансії.

Відповідно до запиту на вказану вакансії «Фахівець з технічного навчання» відповідач вказав вимоги для кандидата: спеціальність - електричні машини та апарати, стаж роботи - не менше 5 років, досвід роботи в галузі трансформаторобудування.

Кваліфікаційні вимоги не перешкоджали позивачеві зайняти цю вакантну посаду.

Отже, перш ніж подавати запит про попит на цю вакантну посаду до районного центру зайнятості м. Запоріжжя відповідач мав би запропонувати цю вакантну посаду позивачу, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України пропонування іншої роботи працівникові повинно проводитися з моменту попередження про звільнення, в період двох місячного строку, а також в момент звільнення.

Доводи відповідача про те, що посада фахівця із технічного навчання на підставі ст. 118 КзпП України зберігалась за працівником ОСОБА_6 на час перебування її на виборній посаді, а тому не могла бути запропонована позивачу не заслуговують на увагу та спростовуються запитом про попит на цю вакантну посаду до центру зайнятості, що свідчить про те, що ця посада станом на серпень 2014 року була вільна.

Крім того, відповідно до положень ст. 118 КЗпП України працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота ( посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота ( посада) на тому самому підприємстві або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Виходячи з положень зазначеної норми право на одержання попередньої або рівноцінної роботи виборні працівники мають за умови, якщо з виборної посади вони звільнилися після закінчення їх повноважень.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_6 до обрання її на виборну посаду займала на ПАТ «Запоріжтрансформатор» саме посаду «Фахівець з технічного навчання». Із копії трудової книжки ОСОБА_6, яка міститься на а. с. 178 т. 1 такого запису не вбачається.

Відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, на який саме строк ОСОБА_6 була обрана на виборну посаду, та коли закінчуються її повноваження на виборній посаді.

Таким чином відповідачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_6 до обрання її на виборну посаду працювала у відповідача на посаді «Фахівець з технічного навчання», що її повноваження на виборній посаді станом на серпень 2014 року закінченні, що саме посада фахівця з технічного навчання на підставі ст. 118 КЗпП України зберігалася за працівником ОСОБА_6 на час перебування її на виборній посаді.

З матеріалів справи також вбачається, що з початку роботи позивач працював у відповідача майстром зварювального цеху ( запис в трудовій книжці ( а.с. 5 т. 1), що вказує на досвід його роботи в цій професії та можливість зайняття вакантну посаду електрозварювальника, на що вказав і сам позивач, тому доводи відповідача про те, що позивач не міг претендувати на цю посаду у зв"язку з відсутності досвіду роботи та відповідної кваліфікації не заслуговують на увагу.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які є підставою для скасування або зміни судового рішення .

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Г.С. Подліянова

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова