У Х В А Л А

іменем україни

01 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гвоздика П. О., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т. П., Попович О. В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», третя особа - ОСОБА_4, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - ПАТ «Укртрансгаз»), у якому, посилаючись на незаконне звільнення та з урахуванням уточнень, просив суд скасувати наказ президента ПАТ «Укртрансгаз» від 19 листопада 2014 року № 512-к про його звільнення, поновити його на посаді заступника начальника управління безпеки ПАТ «Укртрансгаз», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 3 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що у ПАТ «Укртрансгаз» відбулися зміни в організації виробництва і праці, внаслідок яких відбулося скорочення чисельності і штату працівників, тому звільнення позивача згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП Українивідбулося з дотриманням вимог трудового законодавства.

Судами встановлено, що з 29 липня 2014 року ОСОБА_3 працював у ПАТ «Укртрансгаз» на посаді заступника начальника управління безпеки.

Наказом президента ПАТ «Укртрансгаз» від 19 листопада 2014 року № 512-к позивача звільнено з роботи за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 40 та ст. 49-2 КЗпП України, розглядаючи трудовий спір, пов'язаний зі звільненням у зв'язку із скороченням штату, суди мають з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема: ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або ж власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15 та за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно з наказом ПАТ «Укртрансгаз» від 14 серпня 2014 року № 262 «Про затвердження штатної чисельності працівників та організаційної структури апарату ПАТ «Укртрансгаз»» створено Департамент безпеки та охорони об'єктів (а. с. 146, 147, т. 1).

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 01 березня 2014 року № 65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету» наказом ПАТ «Укртрансгаз» від 15 вересня 2014 року № 304 «Про затвердження змін до штатних розписів» були внесені зміни до штатного розпису працівників апарату з 17 вересня 2014 року (додаток № 11 до наказу), у якому посада заступника начальника управління безпеки, яку займав позивач, відсутня (а. с. 40, 42, т. 1).

Із матеріалів справи вбачається, що 19 вересня 2014 року позивачу вручено попередження, згідно з яким йому запропоновано переведення на вакантні посади, відповідно до переліку вакантних посад станом на 17 вересня 2014 року та роз'яснено, що у разі відмови від переведення позивача буде звільнено із займаної посади за п. 1 ч. 1 ст. 40 та ст. 49-2 КЗпП України (а. с. 43, 45, т. 1).

29 жовтня 2014 року позивачу повторно було вручено повідомлення про скорочення його посади та запропоновано переведення на вакантні станом на 27 та 29 жовтня 2014 року посади (а. с. 44, 74, т. 1).

Від запропонованих посад позивач відмовився, після чого наказом від 19 листопада 2014 року № 512-к позивача було звільнено з роботи за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суди виходили із того, що відповідачем було дотримано процедуру звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 та ст. 49-2 КЗпП України.

Такі висновки судів ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про наявність у відповідача станом на 17 листопада 2014 року вакантної посади начальника відділу безпеки філії «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз», яка відповідала його кваліфікації та освіті, проте не була йому запропонована - безпідставні, оскільки такі доводи не підтвердженні будь-якими доказами.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що йому не було запропоновано роботу у Департаменті безпеки та охорони об'єктів, створеному відповідачем замість управління безпеки, у якому він працював, на законність ухвалених у справі судових рішень не впливає, оскільки Департамент безпеки та охорони об'єктів було створено 14 серпня 2014 року, а зміни у штатному розписі, внаслідок яких було звільнено позивача, відбулися пізніше.

Доводи касаційної скарги про інші порушення відповідачем вимог трудового законодавства при звільненні позивача безпідставні, оскільки обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження в судах і висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на рішення суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає рішення суду без змін.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: П. О. Гвоздик

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

О. В. Попович