Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2015/15-ц
Провадження №: 2/332/17/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Андрюшиної Л.А. за участі секретаря Ковтуна В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2, 3-ї особи:

ОСОБА_3,

приватний нотаріус Мелітопольського

районного нотаріального округа ОСОБА_4

ОСОБА_5, Приазовська районна

державна нотаріальна контора

про визнання нікчемним правочину,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, 3-ї особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Мелітопольського районного нотаріального округа ОСОБА_4, Приазовська районна державна нотаріальна контора про визнання нікчемним правочину, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21 жовтня 2014 року помер ОСОБА_6, який є його батьком. Згідно зі ст. 1261 ЦК України він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька та 23 лютого 2015 року звернувся до Приазовської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті батька. Але, під час оформлення документів, він був повідомлений нотаріусом про наявність заповіту складеного його батьком на користь відповідача ОСОБА_2, який був посвідчений 12.12.2009 року приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4 за реєстровим № 11044. Вказаний заповіт, що начебто підписаний його батьком ОСОБА_6 він вважає нікчемним, оскільки заповіт, на його думку, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, оскільки сам заповіт, а також посвідчувальний напис його батька ОСОБА_6 від 12.12.2009р. не містить відомостей про дійсність посвідчувального підпису заповідача, передбачених ч.2 ст. 1247 ЦК України: заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Такий висновок щодо недійсності підпису на заповіті від 12.12.2009 року ОСОБА_6 він робить виходячи з наступного. Ним, від фермерського господарства «Віт-Агро» у лютому 2015 року отримано договір оренди землі від 01 жовтня 2014 року, укладений між спадкодавцем ОСОБА_6 та фермерським господарством «Віт-Агро» площею 9,09га, розташованої на території Верхньорогачинської селищної ради Верхньорогачинського району Херсонської області, на якому зразок підпису його батька за 20 днів до смерті, повністю не відповідає зразку підпису заповідача у заповіті від 12.12.2009 року, та на його переконання не належить його померлому батькові. Додатковим доказом цього твердження є також заповіт складений ОСОБА_6 на його користь 12 листопада 2004 року, посвідчений у приміщенні Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, згідно до змісту якого, батько у спадщину передав йому земельний пай згідно Державного акту на право приватної власності на землю № 233 від 15.08.2002 року. Цей факт опосередковано підтверджує, що відповідно до суттєвої частини свого майна спадкодавцем вже було зроблено розпорядження на випадок його смерті. За вказаних обставин він вважає, що в заповіті від 12.12.2009 року стоїть підпис, який не належить його батькові ОСОБА_6 і на даний час неможливо встановити волевиявлення та відповідність такого волевиявлення внутрішній волі спадкодавця, що є порушенням загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених ч.3 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 1247 ЦК України, у разі, якщо заповідач не може підписати складений ним заповіт, його текст підписує інша особа за його дорученням, в його присутності за правилами ч.4 ст. 207 ЦК України, але у заповіті від 12.12.2009 року підписи інших осіб відсутні. Оскільки він вважає, що заповіт від 12.12.2009 року не був підписаний його батьком особисто і той підпис, який мається на заповіті не належить заповідачу, цей заповіт є нікчемним, а тому просить суд встановити нікчемність правочину у вигляді заповіту ОСОБА_6 від 12.12.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 11044.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Суду пояснив, що все викладене у позові він підтримує.

Представник позивача ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі і також просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, оскільки на заповіті від 12.12.2009 року стоїть підпис, який не належить заповідачу ОСОБА_6, а тому такий правочин є нікчемним.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволені відмовити, оскільки заповіт, що складений на його користь, підписаний особисто померлим батьком ОСОБА_6. Він особисто підвозив батька з його дружиною ОСОБА_8 до нотаріуса, які вдвох заходили до приміщення, а він залишився на вулиці. Через деякий час вони вийшли від нотаріуса і показали йому заповіт складений на його імя.

Представник відповідача ОСОБА_9, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та зазначив, що підтримує всі ті обґрунтування проти позову, які викладені у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи.

3-я особа ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що на його думку, підпис, який мається на заповіті від 12.12.2009 року складеному на користь відповідача ОСОБА_2 не належить їх батькові ОСОБА_6, оскільки він знає підпис останнього.

3-я особа приватний нотаріус Мелітопольського районного нотаріального округу ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та суду пояснила, що після звернення особи до нотаріуса, завжди зясовується з якою ціллю ця особа звертається до нотаріуса та з нею проводиться бесіда. При посвідченні заповіту, спочатку його текст виконується на компютері, після чого текст заповіту зачитується заповідачу вголос, якщо під час оголошення цього тексту виникають будь-які зауваження, вони заносяться до тексту і вже після того, як зясовано волевиявлення заповідача і нотаріус пересвідчився, що останній правильно розуміє значення своє дії, посвідчує заповіт, який підписується заповідачем. Заповіт від 12.12.2009 року ОСОБА_6 був підписаний особисто і він особисто був присутній при посвідчені складеного ним заповіту. Нотаріальна дія щодо посвідчення спірного заповіту була здійснена нею у відповідності з діючим законодавством України.

Представник 3-ої особи - Приазовської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суду надана заява з проханням справу розглянути без участі їх представника. Проти задоволення позову не заперечують(а.с.59).

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, та дослідивши матеріали справи і надані сторонами докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно свідоцтву про народження, батьком позивача ОСОБА_1, який народився 24.10.1960 року, є ОСОБА_6(а.с.8).

З свідоцтва про смерть серії І-ЖС №306602 вбачається, що ОСОБА_6 помер 21 жовтня 2014 року, про що виконавчим комітетом Нововасилівської селищної ради Приазовського району Запорізької області 23.10.2014 року складено відповідний актовий запис № 53(а.с.5).

Згідно ч.1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені і статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадщину виникає у день відкриття спадщини.

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 39617877 від 13.02.2015 року, наданого Приазовською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис щодо реєстрації спадкової справи 41/2015, заведеної після смерті спадкодавця ОСОБА_6, номер у спадковому реєстрі 57104398 (а.с.6).

Відповідно до вимог ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, згідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначених у ст. ст. 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ст. 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках(стаття 1253 цього Кодексу)

З заповіту від 12 листопада 2004 року, посвідченого секретарем виконкому Долинської сільської ради та зареєстрованого в реєстрі за №209 вбачається, що ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належний йому земельний пай заповідав сину ОСОБА_1О.(а.с.7).

Відповідно до заповіту від 12 грудня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за №11044, ОСОБА_6, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно без погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального, на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідав ОСОБА_2. В заповіті зазначено, що його текст записано нотаріусом зі слів заповідача вірно, та до підписання прочитано ним вголос у присутності нотаріуса. Цей заповіт складено і посвідчено в двох примірниках, кожний з яких власноручно підписаний заповідачем. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено(а.с.132).

Згідно вимог ч.2,3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 суду пояснив, що померлий ОСОБА_6 є його батьком, а позивач і відповідач є його братами, з якими у нього нормальні стосунки. За життя батька він був свідком розмови, що відбулася між батьком та відповідачем ОСОБА_2, при якій батько пояснював, що хоче залишить своє майно останньому, як молодшому синові, а той повинен його поховати. Ця розмова відбувалася приблизно за шість-сім років до смерті батька. В подальшому ОСОБА_2 показував заповіт батька, який був складений на його імя. Він на спадщину після смерті батька не претендує.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона проживала разом однією сімєю з ОСОБА_6 Останні роки життя батькові допомагав його молодший син ОСОБА_12, возив його до лікарні, а син ОСОБА_13 нічого для батька не робив. Її чоловік вирішив, що все його майно після смерті залишить молодшому сину ОСОБА_12. Вони їздили до нотаріуса, де був складений заповіт, який її чоловік ОСОБА_6 передав своєму молодшому сину ОСОБА_12. Про складання іншого заповіту їй нічого невідомо.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відповідно до норми ст. 203 ЦК України є: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2) Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3) Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4) Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5) Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6) Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З заповіту від 12 грудня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за №11044 вбачається, що він відповідає як загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину(ст.203 ЦК України), так і загальним вимогам щодо форми заповіту, які визначені статтею 1247 ЦК України, а саме: цей заповіт складено у письмовій формі, зазначені місце та час його складання, на ньому мається підпис заповідача ОСОБА_6. Заповіт посвідчений нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 11044. Разом з тим, з заповіту вбачається, що його текст записаний нотаріусом зі слів заповідача за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, та до підписання прочитаний заповідачем ОСОБА_6 вголос у присутності нотаріуса та підписаний, що також відповідає вимогам статті 1248 ЦК України.

З висновку судової почеркознавчої експертизи № 4109-15 від 21.12.2015 року вбачається, що підписи в оригіналі заповіту ОСОБА_6 від 12.12.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 11044, що зберігається у матеріалах приватного нотаріуса ОСОБА_4 та на примірнику цього ж заповіту, який вилучено у ОСОБА_2 виконані однією особою. В звязку з тим, що підписи у оригіналі заповіту ОСОБА_6 від 12.12.2009р., посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 11044, що зберігається у матеріалах приватного нотаріуса ОСОБА_4 та примірнику цього ж заповіту, який вилучено у ОСОБА_14, виконані безлітерною транскрипцією, а експерту надані вільні зразки почерку та підпису у вигляді скороченого написання прізвища ОСОБА_6 і серед них відсутній варіант безлітерної транскрипції, встановити чи виконані досліджувані підписи самим ОСОБА_6 чи іншою особою, не надається можливим. Рукописні записи розшифровки прізвища ОСОБА_6 в заповіті від 12.11.2004, який посвідчений секретарем виконкому Долинської сільської ради ОСОБА_15, реєстровий номер 209 в графі «Підпис»; заповіті від 12.12.2009 року, який посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4, реєстровий № 11044 в графі «Підпис» та підписи в договорі оренди землі від 01.10.2014 року укладеному між ОСОБА_6 та головою Фермерського господарства «Віт-Агро» в графі «РЕКВІЗИТИ І ПІДПИСИ СТОРІН, ОРЕНДОДАВЕЦЬ Підпис»; акті про передачу та прийом земельної ділянки в натурі(без дати) укладеному в смт.Верхній Рогачик в графі «Підпис»; акті про визначення меж земельної ділянки в натурі(без дати) укладеному в смт. Верхній Рогачик в графі «Орендодавець» ОСОБА_6,- виконані однією особою. Рукописні записи «ОСОБА_6С.» в графі «Підписи» обох примірників заповіту від 12.12.2009р., посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 11044, - виконані самим ОСОБА_6(а.с.162-175).

В якості одного з доказів в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на висновок судової почеркознавчої експертизи, відповідно до якого зазначено, що встановити чи виконані досліджувані підписи на заповіті від 12.12.2009 року самим ОСОБА_6 чи іншою особою, не надається можливим і це на думку позивача є надзвичайною обставиною.

Згідно ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Отже, оцінюючий наданий позивачем в якості доказу вищевказаний висновок судової почеркознавчої експертизи, суд приходить до переконання, що цей доказ може бути взятий до уваги, оскільки він не суперечить іншим доказам дослідженим в судовому засіданні, зокрема, в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 визнав та підтвердив суду ту обставину, що в заповіті від 12.11.2004 року, який посвідчений секретарем виконкому Долинської сільської ради ОСОБА_15, реєстровий номер 209, в договорі оренди землі від 01.10.2014 року, укладеному між ОСОБА_6 та головою Фермерського господарства «Віт-Агро», в акті про передачу та прийом земельної ділянки в натурі укладеному в смт. Верхній Рогачик, в акті про визначення меж земельної ділянки в натурі укладеному в смт. Верхній Рогачик мається підпис, що належить його померлому батьку ОСОБА_6, та визнав факт підписання перелічених документів саме його батьком особисто. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Висновком судової почеркознавчої експертизи № 4109-15 від 21.12.2015 року був підтверджений той факт, що рукописні записи розшифровки прізвища ОСОБА_6 в заповіті від 12.11.2004, який посвідчений секретарем виконкому Долинської сільської ради ОСОБА_15, реєстровий номер 209 в графі «Підпис»; заповіті від 12.12.2009 року, який посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4, реєстровий № 11044 в графі «Підпис» та підписи в договорі оренди землі від 01.10.2014 року укладеному між ОСОБА_6 та головою Фермерського господарства «Віт-Агро» в графі «РЕКВІЗИТИ І ПІДПИСИ СТОРІН, ОРЕНДОДАВЕЦЬ Підпис»; акті про передачу та прийом земельної ділянки в натурі(без дати) укладеному в смт. Верхній Рогачик в графі «Підпис»; акті про визначення меж земельної ділянки в натурі(без дати) укладеному в смт. Верхній Рогачик в графі «Орендодавець» ОСОБА_6,- виконані однією особою, що з урахуванням вищевказаної обставини, визнаної позивачем ОСОБА_1, підтверджує їх виконання саме померлим ОСОБА_6 При цьому експерт зазначає, що рукописні записи «ОСОБА_6С.» в графі «Підписи» обох примірників заповіту від 12.12.2009, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 11044, - виконані самим ОСОБА_6.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість взяти до уваги висновок судової почеркознавчої експертизи, так як він не суперечить іншим належним та допустимим доказам наданим в судовому засіданні. При цьому суд також виходить з того, що вказаний висновок не є категоричним, так як в ньому категорично не зазначено, що досліджувані підписи у заповіті від 12.12.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим номером 11044 виконані не ОСОБА_6, а лише зазначено, що встановити чи виконані досліджувані підписи самим ОСОБА_6 чи іншою особою, не надається можливим. Таким чином, суд приходить до переконання, що посилання позивача на ту обставину, що його батько ОСОБА_6 особисто не підписував заповіт від 12.12.2009 року ніякими доказами в судовому засіданні не були підтверджені.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підстав доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з зазначених правових норм, спосіб захисту своїх прав обирає позивач, суд не має права на власний розсуд змінювати спосіб захисту прав, обраний позивачем. Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просить суд встановити нікчемність правочину у вигляді заповіту ОСОБА_6 від 12.12.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу ОСОБА_4 реєстровий номер 11044. За приписами ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо встановлена законом, або якщо він визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину, як визначено в частині 1 статті 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом(нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до розяснень, що містяться у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом(частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статі 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Заявляючи позовні вимоги про визнання нікчемним правочину у вигляді заповіту ОСОБА_6 від 12.12.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу ОСОБА_4 реєстровий номер 11044 , позивач ОСОБА_1 посилається на ту обставину, що цей заповіт не був підписаний особисто його батьком ОСОБА_6 та цей підпис не належить останньому, а тому, на його думку, такий заповіт не відповідає вимогам щодо його форми та посвідчення і є нікчемним. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що підпис, який мається на заповіті від 12.12.2009 року відрізняється від підпису його батька ОСОБА_1, що мається на договорі оренди землі від 01 жовтня 2014 року та заповіті від 12 листопада 2004 року, який був складений раніше батьком на його імя. Отже, фактично позивач ОСОБА_1 заперечує дійсність правочину, який є оспорюваним, але при цьому ним обраний інший спосіб захисту свого права, оскільки він просить суд не визнати такий правочин недійсним, а встановити його нікчемність. За таких обставин, суд приходить до переконання, що позивачем також невірно обраний спосіб захисту свого порушеного права, а тому у задоволені позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 203,204,1217,1223,1233,1234,1247ЦК України, ст. ст. 10,11,60,61, 88,209,212,213-215,218 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ї особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Мелітопольського районного нотаріального округу ОСОБА_4, Приазовська районна державна нотаріальна контора про визнання нікчемним правочину.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Суддя Андрюшина Л.А.