Провадження №2/522/2855/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2016 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовомв якому просить стягнути на свою користь з відповідача завдану ним матеріальну шкоду у розмірі 242754,00 грн. та моральну шкоду у сумі 20000,00 грн.

При цьому позивач посилається на те, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.04.2015 р. закрита кримінальна справа №522/4897/13-к (провадження№1-кп/522/349/15) за обвинуваченням ОСОБА_2, у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Справа закрита за клопотанням обвинуваченого про його звільнення від кримінальної відповідальності, у звязку із закінченням строку давності.

У вказаній кримінальній справі позивачем був заявлений цивільний позов про відшкодування шкоди заподіяної автомобілю позивача (в тому числі, проведення товарознавчого дослідження) на суму 242754,00 грн., а також про відшкодування заподіяної моральної шкоди, в розмірі 20000,00 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01.07.2015 р. вищезазначена ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 09.04.2015 р. по справі №522/4897/13-к (провадження №1-кп/522/349/15) змінена в частині цивільного позову, вказаний позов було залишено без розгляду.

Таким чином позивач вважає, що відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, його позов, який було залишений без розгляду, може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

Позивач у судове засідання не зявився, до суду представником позивача була подана заява про розгляд справи у його відсутності, відповідно до якої представник зазначив, що позов підтримує, просить задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Тому згідно ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди представника позивача, розглянути позов за відсутністю відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.04.2015 р. по справі №522/24897/13-кп (провадження №1-кп/522/349/15) було задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_2, його звільнено від кримінальної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, у звязку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження зареєстроване в єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000300 по звинуваченню ОСОБА_2 у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, було закрито, а в задоволенні цивільних позовів потерпілого та прокурора по кримінальному провадженню відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01.07.2015 р. (справа №11кп/785/721/15) вищезазначену ухвалу суду першої інстанції було змінено, скасовано ухвалу в частині вирішення цивільних позовів прокурора та потерпілого ОСОБА_1 до ОСОБА_2, доповнено зазначену ухвалу вказівкою про залишення без розгляду позовів прокурора та потерпілого ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в решті оскаржену ухвалу було залишено без змін.

Змінена ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 09.04.2015 р. по справі №522/24897/13-кп (провадження №1-кп/522/349/15) набрала законної чинності 01.07.2015 р.

Судом, зі змісту ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 09.04.2015 р. по справі №522/24897/13-кп (провадження №1-кп/522/349/15) встановлені обставини, які з урахуванням положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України та абз. 4 п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», не потребують доказування під час розгляди даної цивільної справи, а саме те, що в обвинувальному акті вказано, що 10.01.2012 р., о 20 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_2, допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, а саме: п. 2.1 (г), згідно з яким «водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний договір обовязкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу у разі укладення такого договору»; п.п. 2.3(6), згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування ним у дорозі»; п. 10.1, згідно з яким «перед початком руху перестроюванні та будь- якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це не буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 12.3, згідно з яким «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій обєктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкод»; п. 16.6, згідно з яким «повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобовязаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч».

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_2 - 10.01.2012 р., о 20 годині 30 хвилин, не маючи при собі чинного договору обовязкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу, керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1, здійснював рух по вул. Успенській, в м. Одесі, та виконуючи маневр лівого повороту на регульованому перехресті з вул. Маразліївською, в м. Одесі, не надав перевагу в русі автомобілю НОМЕР_2, під керування водія ОСОБА_1, який рухався у зустрічному напрямку, в результаті чого відбулося зіткнення транспортних засобів. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобілю НОМЕР_2 ОСОБА_1, згідно висновку судово-медичної експертизи №1234 від 14.05.2012 р., отримав наступні тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму у формі струсу головного мозку, садна лівої скронево-тімяної області, закритий перелом підстави 1 пясткової кістки, правої кисті, забої мяких тканин у ділянці правого колінного суглоба, правого гомілковостопного суглоба та правої стопи, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Дії обвинуваченого ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 заявив клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, у звязку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частиною 5 статті 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у звязку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовується норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, спричинені особі збитки є втрати, яких вона зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно Висновку №004/12 експертного автотоварознавчого дослідження від 20.01.2012 р., розмір матеріальної шкоди, спричиненого власнику автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_3, в результаті його пошкодження при ДТП, станом на 25.01.2012 р. складає 242004,93 грн.

Вартість експертного дослідження згідно Акту №2749 здачі-приймання висновку судового експерта становить 2460,00 грн.

Таким чином суд погоджується з вимогою позивача та вважає, що на його користь підлягає стягненню з відповідача 242754,00 грн. (двісті сорок дві тисячі сімсот пятдесят чотири гривні 00 копійок), у якості відшкодування заподіяної йому відповідачем матеріальної шкоди внаслідок ДТП 10.01.2012 р.

Крім майнової шкоди, позивач просить стягнути на свою користь з відповідача моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн., у звязку з чим суд повинен зазначити про таке.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізувати, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для її відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В результаті ДТП, яке трапилось з вини відповідача, автомобіль позивача був пошкоджений, сам позивач отримав численні тілесні ушкодження.

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи та заподіяних моральних страждань, суд вважає, що розмір моральної шкоди, з врахуванням принципу розумності, слід визначити в розмірі 5000,00 грн. (пяти тисяч гривень 00 копійок), яку слід стягнути саме з відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, у відповідності до правил встановлених ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 2477,54 грн. (дві тисячі сімсот сімдесят чотири гривні 54 копійки).

Керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 11, 60, 61, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3/В, кв. 33) на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди у розмірі 242754,00 грн. (двісті сорок дві тисячі сімсот пятдесят чотири гривні 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3/В, кв. 33) на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. (пяти тисяч гривень 00 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3/В, кв. 33) на користь держави судовий збір у розмірі 2477,54 грн. (дві тисячі чотириста сімдесят сім гривні 54 копійки).

Рішення суду може бути переглянуте за заявою відповідача, який не приймав участі при розгляді справи, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено, про що протягом десяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу потягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

01 лютого 2016 року