Справа № 640/3792/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року Київський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Левченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за розпискою від 13.10.2013 року, що складається з неповернутої суми позичених коштів, збільшеної на три проценти річних, і процентів за користування позикою на загальну суму, еквівалентну 5 753 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, та вирішити питання про розподіл судових витрат. В обгрунтування своїх вимог посилається на наступне. 13.10.2013 року відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 3000,00 доларів США і зобовязувався їх повернути не пізніше 13.04.2014 року з процентною ставкою 3% в місяць. В забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_2 його зобовязань з повернення боргу, між позивачем та представником ОСОБА_3 ОСОБА_4 13.10.2013 року був укладений договір поруки, відповідно до якого відповідач ОСОБА_3 поручився перед позивачем за повернення відповідачем ОСОБА_2 позичених коштів і, відповідно до ст. 654 ЦК України, став солідарним боржником за зобовязанням повернути позивачу ці кошти, а також сплатити проценти за користування ними та три проценти річних. Позивачем розрахована сума належних до стягнення на його користь з відповідачів процентів за користування позикою за період з 13.10.2013 року по 04.03.2016 року в розмірі 2 583 доларів США. Відповідно до ст. 625 ЦК України, позивач також просить стягнути з відповідачів 3% річних за період з 14.04.2014 року по 04.03.2016 року в розмірі 170 доларів США.

Позивач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, та просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, позов визнав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначає цивільно-правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики, як встановлено ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, - незалежно від суми.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 13.10.2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якої відповідач ОСОБА_2 отримав у позику від позивача грошові кошти в розмірі 3000 доларів США на строк до 13.04.2014 року,

та зобовязувався сплатити відсотки в розмірі 3% в місяць. (а.с. 8).

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Ст. 204 ЦК України передбачено презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зобов'язання, як зазначено в ст. 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК).

У спірному правочині між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 винятки з цього правила не встановлювались.

З огляду на зазначене, суд вважає, що уклавши договір позики, у відповідача виникли зобов'язання по поверненню позики.

Статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Сторони передбачили розпискою, що позичена сума коштів надається відповідачу ОСОБА_2 в позику під 3% в місяць.

Наслідки порушення договору позики врегульовані у статті 1050 ЦК України, приписами частини першої якої встановлено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем в своєму позові надано розрахунок заборгованості відповідача, відповідно до якого заборгованість відповідача ОСОБА_2 за укладеним договором позики від 13.10.2013 року становить 3000,00 доларів США, проценти за користування позикою за період з 13.10.2013 року по 04.03.2016 року 2 583,00 доларів США, 3% річних 170 доларів США. Підстав не довіряти розрахунку позивача у суду не має.

13.10.2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 в особі його представника ОСОБА_4 було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання зобовязань боржника ОСОБА_2 з повернення боргу за розпискою від 13.10.2013 року про отримання в позику від ОСОБА_1 3000,00 доларів США із терміном повернення коштів не пізніше 13.04.2014 року. В разі порушення боржником його зобовязань за розпискою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором

як солідарні боржники. (а.с. 11-12).

Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Таким чином, судом встановлено, що вимоги договору позики відповідачем ОСОБА_2 належним чином не виконані, що є порушенням ст.ст. 526-530 ЦК України, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтвердженими доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Також враховуючи, шо курс НБУ станом на 06.06.2016 року становить 2500,2072 грн., тому солідарно з відповідачів підлягає стягненню сума боргу в розмірі 143 836,92 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 58, 60, 88, 209, 212, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 204, 525, 625, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, та ОСОБА_3, і.н. НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, і.н. НОМЕР_2, суму боргу за договором позики від 13.10.2013 року в загальному розмірі 143 836 (сто сорок три тисячі вісімсот тридцять шість) гривень 92 коп., що еквівалентна 5 753 доларам США за курсом НБУ станом на 06.06.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2, та ОСОБА_3, і.н. НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, і.н. НОМЕР_2, судові витрати в розмірі 1508 (одна тисяча пятсот вісім) гривень 06 коп., тобто по 754,03 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. У разі, якщо рішення було винесено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Головуючий -