У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
Карпенко С.О., Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, який діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_10, до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа - ОСОБА_11 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, який діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_10, на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 березня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, який діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_10 звернулись до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК»), третя особа - ОСОБА_11, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилались на те, що неправомірними діями ОСОБА_11., які виразились у керуванні останнім автомобілем ВАЗ-21013, державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп'яніння, та внаслідок не дотримання ним правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною і достатньою умовою для запобігання події, навпроти будинку № 24, розташованого по вулиці Мусоргського в Жовтневому районі міста Кривого Рогу водій ОСОБА_11. допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та малолітнього ОСОБА_10, які знаходилися на тротуарі та в результаті дорожньо-транспортної пригоди зазнали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості. Вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 14 листопада 2012 року ОСОБА_11. визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначене покарання у вигляді позбавлення волі терміном на 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Даним вироком задоволено цивільний позов ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, який діяв в інтересах малолітнього сина ОСОБА_10 до ОСОБА_11. та стягнуто з останнього на користь: ОСОБА_7 - 13 735,57 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 70 тис. грн в якості відшкодування моральної шкоди; ОСОБА_17 - 2 090,80 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди; ОСОБА_8 - 13 108,18 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 тис. грн в якості відшкодування моральної шкоди; ОСОБА_9, який діяв в інтересах малолітнього ОСОБА_10, 3 842,94 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 70 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Під час провадження у справі в порядку кримінального судочинства позовні вимоги до відповідача - ПрАТ «УПСК» не було заявлено і останнього не було залучено до участі у справі в якості цивільного відповідача. Позивачі звернулися до відповідача з заявами про відшкодування завданої моральної та матеріальної шкоди, проте останнім їм було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. З урахуванням уточнених позовних вимог позивачі просили суд стягнути з відповідача ПрАТ «УПСК», на користь: ОСОБА_6 матеріальну шкоду - 5 424,87 грн; за прострочення виконання зобов'язання щодо відшкодування матеріальної шкоди: пеню - 231 059 грн; 3% річних - 366,80 грн; індексацію на індекс інфляції - 11 544,12 грн; у відшкодування моральної шкоди - 5 тис. грн; за прострочення виконання зобов'язання щодо відшкодування моральної шкоди: пеню - 2 163,65 грн; 3% річних - 335,34 грн; індексацію на індекс інфляції -10 640 грн; ОСОБА_7: матеріальну шкоду - 100 тис. грн; за прострочення виконання зобов'язання щодо відшкодування матеріальної шкоди: пеню - 43 711,38 грн; 3% річних - 6 683,66 грн; індексацію на індекс інфляції - 212 801,79 грн: відшкодування моральної шкоди - 5 тис. грн; за прострочення виконання зобов'язання щодо відшкодування моральної шкоди: пеню - 2 163,65 грн; 3% річних - 335,34 грн; індексацію на індекс інфляції - 10 640 грн; ОСОБА_8: матеріальну шкоду - 18 840,77 грн; за прострочення виконання зобов'язання щодо відшкодування матеріальної шкоди: пеню - 8 209,14 грн; 3% річних - 12 625,60 грн: індексацію на індекс інфляції - 40 093,50 грн; в якості відшкодування моральної шкоди - 5 тис. грн, за прострочення виконання зобов'язання щодо відшкодування моральної шкоди: пеню - 2 163,65 грн; 3 % річних - 335,34 грн; індексацію на індекс інфляції - 10 640,09 грн; ОСОБА_9: матеріальну шкоду - 3 842,94 грн; за прострочення виконання зобов'язання щодо відшкодування матеріальної шкоди: пеню - 1 674,25 грн: 3% річних - 334,18 грн; індексація - 10 640,09 грн; ОСОБА_9, який діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_18, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 5 тис. грн, за прострочення виконання зобов'язання щодо відшкодування моральної шкоди: пеню - 2 163,65 грн; 3% річних - 335,34 грн: індексацію на індекс інфляції - 10 640 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, який діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_10 просять судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачі визначились з порядком відшкодування їм шкоди, заявили позовні вимоги до винної особи до суду при розгляді кримінальної справи і судом першої та апеляційної інстанцій їх позови було задоволено, а отже підстави для відшкодування шкоди за рахунок страхової компанії відсутні.

Проте повністю погодитись з такими висновками судів не можна.

Судами встановлено, що 07 серпня 2012 року ОСОБА_11, керуючи автомобілем ВАЗ-21013, державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок не дотримання правил безпеки дорожнього руху, навпроти будинку № 24, розташованого по вулиці Мусоргського в Жовтневому районі міста Кривого Рогу допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та малолітнього ОСОБА_10, які знаходилися на тротуарі та в результаті дорожньо-транспортної пригоди зазнали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості.

Вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 14 листопада 2012 року ОСОБА_11. визнано винним у скоєнні вищевказаного злочину, та призначено покарання за ст. 286 ч. 2 КК України у вигляді позбавлення волі терміном на 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. За цим вироком задоволено позов ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, який діяв в інтересах малолітнього сина ОСОБА_10 та стягнуто з ОСОБА_11., як з винної особи, на користь позивачів матеріальну та моральну шкоду. Вирок набрав законної сили.

Відповідно до поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/1589946 від 07 березня 2012 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_11. за договором застрахована ПрАТ «УПСК». Забезпечений транспортний засіб ВАЗ-21013, державний номерний знак НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 1194 ЦПК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» (далі - Закон) (чинного на момент скоєння ДТП)страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст. 22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно зі ст. 33.1 Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

За приписами п. 37.1.4, 37.1.5 ст. 37.1 підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, одержання страхувальником повного відшкодування шкоди за договором майнового страхування від особи, яка її завдала.

У системному зв'язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

У разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку.

Зокрема, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від виплати страхового відшкодування, а лише у тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування.

Відповідно до статтей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, суди попередніх інстанцій на вказані норми матеріального права уваги не звернули, не надали належної оцінки зібраним у справі доказам, зокрема, не з'ясували чи мали можливість позивачі реалізувати своє право на відшкодування матеріальної шкоди за рахунок страхової компанії відповідно до умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного між ПрАТ «УПСК» та ОСОБА_11., з огляду на те, що останній знаходився під вартою, зауваживши лише те, що позивачі визначились з порядком відшкодування їм шкоди, заявивши вимоги до завдавача шкоди, при розгляді кримінальної справи і судами першої та апеляційної інстанцій їх позови було задоволено.

Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що відповідач до участі у кримінальній справі залучений не був, а отже вимоги до нього позивачами не ставились. Крім того, суд першої інстанції не перевірив, в чому саме полягають вимоги позивачів, які саме вимоги були заявлені позивачами при розгляді кримінальної справі та чи є вони тотожними із вимогами, які позивачі ставлять у даній справі, чи всі вимоги щодо відшкодування завданої позивачам шкоди були предметом розгляду у ході кримінального провадження.

Разом з цим, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 37 Закону, якою передбачено випадки відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), залишив поза увагою дотримання позивачами порядку звернення до страхувальника із відповідними заявами про страхове відшкодування (а.с. 35, 36, 37, 38), які одержані останнім 25 лютого 2013 року, тобто в межах строку, встановленого цим Законом та вказаним обставинам не надав жодної правової оцінки. Також підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є одержання страхувальником повного відшкодування шкоди за договором майнового страхування від особи, яка її завдала, проте таких даних матеріали справи не містять.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, який діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_10 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 березня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук