Категорія: 27 Доповідач: Мудренко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів - Осіпука В. В., Матвійчук Л. В.,

з участю:

секретаря - Губарик К. А.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Вимоги мотивовані тим, що 25 вересня 2013 між позивачем та відповідачем було укладено договір безпроцентної позики, згідно якого ОСОБА_1 передав в позику ОСОБА_3 1950 грн. з строком повернення до 24 жовтня 2013 року. Для підтвердження факту отримання коштів, відповідачем було видано розписку. В строк вказаний в договорі та після його спливу відповідач кошти не повернула. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь, з врахуванням уточнених позовних вимог, 11976,26 грн. боргу по договору та понесені судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2015 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 10895,56 грн. (десять тисяч вісімсот дев'яносто п'ять гривень 56 коп.) з яких: 990,30 грн. - основний борг; 124,95 грн. - інфляційні нарахування; 30,31 грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу; 9750 грн. - штрафні санкції по договору. Вирішено питання щодо судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Покликаючись на неправильне застосування норм матеріального, неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду в частині стягнення штрафних санкцій по договору в сумі 9750 гривень та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_3 штрафні санкції у сумі не більшій за 990,30 гривень, тобто не більше суми основного боргу.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав та просив її відхилити.

Колегія суддів, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції зміні в частині стягнення штрафних санкцій, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір безпроцентної позики № 25/09/13, згідно якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 1950 грн. зі строком повернення до 24 жовтня 2013 року (а.с. 4). Для підтвердження факту отримання коштів, відповідачем власноручно була підписана розписка (а.с. 5).

Судом встановлено, що позичальник 25.12.2013 року повернула позикодавцю суму боргу в розмірі 450,00 грн., 06.02.2014 року суму в розмірі 450,00 грн. та 25.02.2014 року суму в розмірі 59,70 грн. (а.с. 57-58).

Борг в сумі 990,30 грн. позичальник до цього часу не повернула.

Відповідно до п. 5.1. та 5.2. договору, за невиконання чи неналежне виконання умов даного Договору сторони несуть відповідальність передбачену чинним законодавством України. У випадку неповернення позичальником суми позики у строк, передбачений п. 4.1. даного договору позичальник сплачує позикодавцю штраф у п'ятикратному розмірі від суми позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За положеннями указаної норми суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема занадто високий її розмір порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через не співмірність із розміром основного зобов'язання. При цьому зменшення розміру неустойки - це право суду.

Частина 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за власною ініціативою (постанова Верховного Суду України № 6-100цс14 від 3 вересня 2014 року).

Наведені вище обставини - розмір заборгованості та штрафних санкцій, їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України або не застосувати, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість застосування положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з огляду на ті обставини, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання: прострочене грошове зобов'язання за договором позики становить 990,30 грн., а штраф складає 9 750,00 грн.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції зменшує розмір неустойки до 990,30 грн. (дев'ятсот дев'яносто гривень тридцять копійок), тобто до суми основного боргу за договором позики.

Виходячи з наведеного, судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 9 750,00 грн. штрафу, підлягає зміні.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржувалось.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2015 року в частині стягнення заборгованості за договором позики змінити, виклавши другий та третій абзаци його резолютивної частини в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2135 ( дві тисячі сто тридцять п'ять) гривень 86 копійок, з яких:

990 (дев'ятсот дев'яносто) гривень 30 копійок - основний борг, 124 (сто двадцять чотири) гривні 95 копійок - інфляційних нарахувань, 30 (тридцять) гривень 31 копійка - три проценти річних від простроченої суми боргу, 990 (дев'ятсот дев'яносто) гривень 30 копійок - штрафні санкції.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: