Провадження № 22-ц/779/992/2016
Головуючий у 1 інстанції Польська М.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Проскурніцького П.І.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 30 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

30.09.2014 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у звязку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобовязань за договором позики, укладеного між сторонами 03.01.2014 року на суму 206500 грн. та кінцевим терміном повернення 30.06.2014 року, утворилась заборгованість, яка станом на 29.04.2014 року становила 210529,10 грн., з яких 206500 грн. заборгованість за договором позики, 2484,60 грн. інфляційні та 1544,50 грн. 3% річних.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 у добровільному порядку не виконує зобовязання за договором позики, позивач просила звернути стягнення на передану відповідачем за договором іпотеки від 03.01.2014 року квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 192,5 кв.м., шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнати за нею право власності на вказану квартиру.

22.05.2015 року ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» звернулось з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки.

В заяві зазначено, що позивач є замовником будівництва багатоквартирного житлового будинку і згідно сертифікату відповідності №ІФ000040 від 03.03.2010 року, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області, будинок №98 введений в експлуатацію. Рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради від 04.09.2012 року будинку присвоєна поштова адреса №98, вул. Галицька, м. Івано-Франківськ.

Посилаючись на те, що договір на дольову участь у будівництві квартири №44 буд. №98 з ОСОБА_3 не укладався, свідоцтво ОСОБА_3 про право власності на дану квартиру є недійсним, а отже, він не вправі був передавити квартиру в іпотеку, позивач просив визнати недійсним укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3В договір іпотеки від 03.01.2014 року, як укладений під впливом обману.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20.07.2015 року залучено ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено, а позов ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки задоволено.

Постановлено визнати недійсним договір іпотеки від 03.01.2014 року, за умовами якого ОСОБА_3 передав в іпотеку ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» 243,60 грн. витрат по оплаті судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність рішення суду.

Апелянт вказує на те, що позивач звернувся з вимогою немайнового характеру, однак не обґрунтував у чому полягає порушення його немайнових прав. У звязку з цим, судом першої інстанції не враховано висновок Верховного суду України у справі №6-94 цс13, відповідно до якого однією з обовязкових умов визнання договору недійсним є порушення у звязку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Не враховано судом і того, що станом на 30.03.2016 року квартира АДРЕСА_3 зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3, а також зареєстровано обтяження на зазначену квартиру як на майно ОСОБА_3

Не враховано судом розяснень постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» про те, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Апелянт також вважає, що ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» не має підстав заявляти позов, оскільки спірна квартира перепланована на дві квартири - №43-а та №45-а та відчужена ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджено копіями актів приймання-передачі від 05.06.2012 року.

Не погоджується ОСОБА_2 і з висновком суду про те, що речові права на переобладнані квартири № 43-а та №45-а не зареєстровані, оскільки згідно відомостей реєстру права власності на нерухоме майно квартиру № 43-а зареєстровано під № 01, а квартиру №45-а під № 01.

Крім того, відповідно до вимог ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» припинення права власності іпотекодавця на предмет іпотеки не припиняє іпотечного зобовязання та іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Апелянт також вказує на те, що судом прийнято до розгляду позов третьої особи про визнання договору іпотеки недійсним в порушення норм процесуального права, оскільки ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» не є стороною договору іпотеки.

Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» та задовольнити позов про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній.

Представник ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» апеляційну скаргу не визнав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 03.01.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 буд укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 206500 грн. з кінцевим терміном повернення 30.06.2014 року.

Для забезпечення виконання зобовязань за договором позики 03.01.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_3 передав в іпотеку ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2.

Встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.05.2015 року задоволено позов ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» до ОСОБА_3, реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2, про визнання недійсним договору про дольову участь у будівництві групи багатоквартирних будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення по вул. Галицькій, 92-98 від 12.01.2006 року, укладеного з ОСОБА_3; визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.01.2013 року, виданого державним реєстратором Реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ; скасування запису про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на квартиру №44, вул. Галицька,98., м. Івано-Франківськ.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.09.2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині визнання недійсним договору про дольову участь у будівництві групи багатоквартирних будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення по вул. Галицькій, 92-98 від 12.01.2006 року, укладеного з ОСОБА_3, та ухвалено нове рішення про відмову в позові в цій частині. В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.11.2015 року рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.09.2015 року залишено без змін.

Зазначеним рішенням встановлено, що забудовнику ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» 03.03.2010 року інспекцією ДАБК в Івано-Франківській області було видано Сертифікат відповідності закінченого будівництвом обєкта - багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення по вул. Галицькій,98 в м. Івано-Франківську (а.с.90-91).

Висновком експерта від 12.02.2015 року було встановлено, що підпис ОСОБА_6, який діяв зі сторони ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд», у договорі на дольову участь у будівництві, виконаний не ОСОБА_6Крім того, в договорі про дольову участь довіреність на представництво ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» датована пізніше, ніж дата укладення самого договору.

Скасовуючи рішення суду в частині визнання недійсним договору про дольову участь у будівництві, укладеного з ОСОБА_3, та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові в цій частині, апеляційний суд прийшов висновку, що договір помилково визнано судом першої інстанції недійсним, оскільки такий договір не є укладеним. Однак, що стосується визнання недійсним Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.01.2013 року, виданого державним реєстратором Реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ та скасування запису про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на квартиру №44, по вул. Галицька,98, то суд вірно задовольнив позовні вимоги ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» в цій частині.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Враховуючи те, що ОСОБА_3, укладаючи договір іпотеки, знав про відсутність у нього права власності на спірну квартиру, що встановлено вищезазначеним рішенням суду, однак замовчав існування такої обставини, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про обґрунтованість вимог про визнання недійсним договору іпотеки та безпідставність позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги доводів ОСОБА_2 про те, що права ТзОВ «Івано-Франківськміськбуд» не порушені, оскільки квартира АДРЕСА_4 перепланована на дві квартири (№43-а та №45-а), продана забудовником іншим особам, та перебуває у власності інших фізичних осіб. При цьому суд врахував, що проектна пропозиція про перепланування квартири №44 та довідка про можливе присвоєння інших номерів на дві вже окремі квартири, як і акти приймання-передачі квартир №43-а та №45-а, не є доказом набуття права власності іншими фізичними особами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та не приймає до уваги доводи апелянта про те, що переплановані квартири вже зареєстровані за іншими особами, оскільки відсутні докази того, що квартири №45-а та №43-а утворились в результаті перепланування саме квартири №44.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 30 березня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_7