У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення коштів, та у своїй позовні заяві вказувала, що з 11 грудня 1994 року вона з відповідачем

ОСОБА_2 перебували в юридичному шлюбі, який розірвано в судовому порядку 12 червня 2014 року.

Під час спільного подружнього життя, вона спільно з відповідачем отримали в кредит грошові кошти на сімейні потреби відповідно до договору кредитної лінії за № 37-14/МК/2007-980 від 31 травня 2007 року та додаткових угод за № 2 від

26 червня 2007 року, за № 4 від 10 липня 2007 року і за № 9 від 20 грудня

2007 року,укладеного між нею і Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на наступне: відповідач ОСОБА_2 надав згоду на укладення кредитного договору та виступив поручителем в рахунок забезпечення виконання договірних зобов'язань по кредитному договору; отримані в кредит кошти використовувались нею з відповідачем для задоволення потреб сім'ї; зобов'язання по кредитному договору є спільним зобов'язанням подружжя; у відповідача виник обов'язок щодо повернення грошових коштів у розмірі 1/2 частки суми заборгованості за кредитним договором; після розірвання шлюбу відповідач відмовляється сплачувати кредит чи компенсувати їй частину сплачених нею коштів на погашення кредиту; за період з часу розірвання шлюбу 12 червня 2014 року до часу звернення до суду вона особисто сплатила по кредиту грошові кошти в сумі

814 003,58 грн.

Враховуючи викладене, просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 407 001,79 грн в рахунок компенсації 1/2 частини сплачених нею коштів на погашення грошових зобов'язань за договором кредитної лінії за

№ 37-14/МК/2007-980 від 31 травня 2007 року та додаткових угод за № 2 від

26 червня 2007 року, за № 4 від 10 липня 2007 року і за № 9 від 20 грудня

2007 року, укладеного між нею і Відкритим акціонерним товариством комерційний банк « Надра» та судові витрати пов'язані з розглядом справи.

Згодом позивач ОСОБА_2 і її представник підтримали і збільшили позовні вимоги та просили суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 440 507,40 грн, як компенсацію 1/2 частини сплачених позивачем коштів на погашення грошових зобов'язань за договором кредитної лінії за № 37-14/МК/2007-980 від 31 травня 2007 року та додаткових угод № 2 від

26 червня 2007 року, № 4 від 10 липня 2007 року, № 9 від 20 грудня 2007 року, укладених між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та позивачем і витрати пов'язані із розглядом справи.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від

29 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі

440 507,04 грн, як компенсацію 1/2 частини сплачених ОСОБА_2 коштів на погашення грошових зобов'язань за договором кредитної лінії за

№ 37-14/МК/2007-980 від 31 травня 2007 року та додаткових угод № 2 від

26 червня 2007 року, № 4 від 10 липня 2007 року, № 9 від 20 грудня 2007 року, укладених між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк « Надра» та ОСОБА_2 та витрати пов'язані зі сплатою судового збору в сумі 4 405,07 грн, а всього, стягнуто 444 912,11 грн.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно керувались положеннями ч. 1 ст. 60, ч. 4

ст. 65 СК України та виходив із того, що гроші за договором кредитної лінії

№ 37-14/МК/2007-980 від 31 травня 2007 року були отримані з відому та згоди відповідача ОСОБА_2 Крім того, він виступив поручителем у зазначеному зобов'язанні. Отримані гроші були використані в інтересах сім'ї, що підтверджується належними доказами.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 липня 2016 року та ухвали апеляційного суду Чернігівської області від

17 жовтня 2016 рокуі доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 17 жовтня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна