233 № 233/2357/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря Мазепа Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту народження дитини,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з заявою, ОСОБА_1 просить встановить факт народження нею ІНФОРМАЦІЯ_3 року у м. Горлівка Донецької області дитини жіночої статі посилаючись на те, вона ІНФОРМАЦІЯ_3 року у медичному закладі м. Горлівка Донецької області народила дочку ОСОБА_2. Батьком дитини є громадянин України - ОСОБА_3, з яким вона перебуває у шлюбі з 25.05.2015 року.

Отримати свідоцтво про народження дочки у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки дитина народилась на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівка реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою ВРУ № 789-ХП від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави - учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Відповідно до ч.1 ст. 144 СК України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження (ч.3). Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження (абз.1 ч.4) та за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (абз.5 ч.4).

У відповідності до ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника (ч.1). Справи про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Судом встановлено, що заявником є громадянка України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Горлівка Донецької області, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1, виданого 30 вересня 2008 року Ц-Міським РВ Горлівського МУ УМВС України в Донецькій області (а.с.6).

За твердженням заявника, вона ІНФОРМАЦІЯ_3 року у медичному закладі м. Горлівки Донецької області народила дитину жіночої статі.

На підтвердження факту народження дитини заявником надані:

-копія медичного свідоцтва про народження № 74 від 17.03.2016 року (а.с.5);

-копія свідоцтва про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, виданого 25 червня 2015 року Калінінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.8);

-фототаблиця із зображення заявника з дитиною (а.с.18).

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як копія медичного свідоцтва про народження та копія свідоцтва про народження, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації особистих немайнових та майнових прав заявника ОСОБА_1, суд, як виняток, приймає до уваги надані свідоцтва про народження та оцінює їх в сукупності з фото таблицею із зображення заявника з дитиною, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт народження ІНФОРМАЦІЯ_3 року у м. Горлівка Донецької області Україна громадянкою України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою м. Горлівка Донецької області, дитини жіночої статі, що надасть можливість отримати нею видане державним органом України свідоцтво про народження дитини.

При цьому, суд не вбачає підстав, передбачених ст.122 СК України, для визначення походження дитини від ОСОБА_3, оскільки свідоцтво про укладення шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, як таке, що видане органом на тимчасово окупованій території, є недійним, а тому вважає неможливим зазначити у судовому рішенні відомості про ОСОБА_3, як батька дитини, народженої ІНФОРМАЦІЯ_3 року громадянкою України ОСОБА_1

При цьому, суд зазначає, що у відповідності до ч.2 ст. 125 СК України питання походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою може бути вирішено у органах РАЦС за заявою матері та батька дитини або за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини.

Керуючись ст.257-1, ст. 259 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити, встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_3 року у м. Горлівка Донецької області Україна громадянкою України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою м. Горлівка Донецької області, дитини жіночої статі.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.В. Каліуш