АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи № 668/3917/15-ц Головуючий в суді 1 інстанції: Кузьміна О.І. Номер провадження:22-ц/791/318/16 Доповідач: Склярська І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого Склярської І.В.

Суддів: Радченка С.В.

Вейтас І.В.

Секретар Гуров Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 07 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним вище позовом у якому просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошову суму, еквівалентну сумі боргу, яка з урахуванням умов мирової угоди за якою був визначений еквівалент 16000 дол. США складає 376 912 грн.33 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що 13 вересня 2012 року ухвалою суду в межах розгляду її позову до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя була затверджена мирова угода, відповідно до якої останній зобов'язаний був протягом місяця з моменту її укладання сплатити грошові кошти в сумі 130 тис. грн., що було еквівалентно 16 тис. дол. США. Оскільки в добровільному порядку відповідач не виконав прийнятих на себе мировою угодою зобов'язань, позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 07 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити її позов, посилаючись на те, що суд першої інстанції неправильно витлумачив й застосував норми матеріального права у зв'язку з чим постановив незаконне рішення.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_3, ОСОБА_5 пояснила, що позивачем не заявляються вимоги про стягнення суми 130 000 грн. з застосуванням ст. 625 ЦК України, оскільки позовна заява містить вимоги про стягнення суми, яка еквівалентна 16000 дол. США, так як така сума зазначена в умовах мирової угоди, яка є зобов'язанням та яке ОСОБА_4 не виконав. Сторони при укладанні мирової угоди зазначали про суму, яка еквівалентна 16 000 дол. США саме з урахуванням того обсягу майна та майнових прав ОСОБА_3, від яких вона відмовилася при поділі майна подружжя. Вважає, що посилання на ст. 625 ЦК України, як на підставу для стягнення грошових коштів в розмірі, який еквівалентний 16 000 грн., є неправильно витлумаченим.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили. В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_4, ОСОБА_6, доводи апеляційної скарги не визнала, мотивуючи тим, що підстави для стягнення суми еквівалентній 16 000 дол. США відсутні. ОСОБА_3 не зверталася з заявою про заміну способу виконання ухвали суду. Не зважаючи на ухвалу суду апеляційної скарги за апеляційною скаргою ОСОБА_4, якою відмовлено ОСОБА_3 в поновленні строку для виконання ухвали суду від 13.11.2012 року, виконавче провадження триває. ОСОБА_3 на перемови не йде, від отримання 130 000 грн. відмовлялася, доказів зазначеного надати не може.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та зазначив, що позивачем не доведено, що між нею та відповідачем існують договірні зобов'язання щодо передачі грошових коштів у сумі 376 912 грн. 33 коп, а для правовідносин, які склались між сторонами щодо виконання затвердженої судом мирової угоди, передбачений інший спосіб захисту порушеного права.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Судом установлено та матеріалами справи підтверджується, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 13 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», публічне акціонерне товариство «ВіЕйБі Банк», публічне акціонерне товариство «СЕБ Банк» про поділі майна подружжя затверджено мирову угоду між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, однією з умов якої було передача ОСОБА_4 ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 130 тис. грн., що еквівалентно 16 тис. дол. США.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 умов мирової угоди у добровільному порядку 31 січня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до органів виконавчої служби з заявою про примусове виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Херсона від 13 вересня 2012 року.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні їй відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа через пропущення стягувачем строку пред'явлення його до виконання.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області від 02.02.2015 року, за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 27 травня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_3 про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа, ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку для пред'явлення на виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Херсона від 13 вересня 2012 року про закриття провадження у справі у зв'язку із затвердженням мирової угоди ( а.с.6-7). Суд апеляційної інстанції зазначив, що ухвала суду першої інстанції від 13.09.2012 року не є виконавчим документом у розумінні Закону України «Про виконавче провадження», тому на підставі ст. 371 ЦПК України строк для її пред'явлення до виконання не може бути поновлено.

Крім того, листом за №979 від 12.02.2016 року начальник відділу Головного територіального управління юстиції у Херсонській області повідомив представника позивача, посилаючись на вищезазначену ухвалу суду апеляційної інстанції, що ухвала про визнання мирової угоди між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є виконавчим документом, а тому підстави для вчинення виконавчих дій відсутні.

З матеріалів виконавчого провадження також вбачається про не вчинення виконавчих дій після ухвали суду апеляційної інстанції від 02.02.2015 року.

Таким чином, твердження представника відповідача про наявність виконавчого провадження як підстави для відмови у задоволені позовних вимог не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб'єктивні права та обов'язки не тільки процесуальні, але й матеріальні. До мирової угоди застосовуються основні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Отже, мирова угода - це цивільно-правове зобов'язання та до нього застосовуються загальні правила Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Також за правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові Судової палати у цивільних справах від 11 листопада 2015 року №6-342цс15 ухвала суду про визнання мирової угоди є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчою службою лише в разі, якщо ця ухвала відповідає вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Системний аналіз частин першої, четвертої, п'ятої статті 175 ЦПК України, пункту 2 частини другої статті 17, статті 18, пункту 6 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» показав, що в разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди може звернутися до державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, якщо ця ухвала відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», але інша сторона угоди також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Для застосування передбаченої пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України підстави закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову.

Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави закривати провадження у справі.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_4, як сторона мирової угоди, відмовляється від її виконання, можна зробити висновок, що ОСОБА_3, як друга сторона мирової угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Оскільки, за умовами мирової угоди про поділ майна подружжя ОСОБА_4 зобов'язаний був передати у власність ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 130 000грн., що еквівалентно 16 000 дол. США, але з 13.10.2012 року( строку передачі коштів) і до наступного часу не виконав зазначену умову, та ухвала суду від 13.09.2012 року не є виконавчим документом, у ОСОБА_3 наявне право на звернення до суду з позовом про стягнення суми, яку ОСОБА_4 зобов'язаний був передати її у власність за умовами мирової угоди, яка є зобов'язанням.

Враховуючи, що незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання, яким є мирова угода сторін, в іноземній валюті, згідно з частинами 1 та 2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини до стягнення визначається розмір суми у гривнях, визначений за офіційним курсом відповідної валюти на час ухвалення рішення суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції порушив норми процесуального та матеріального права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, в зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 418 358 грн. 88 коп.

Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5 481 грн. ( 3654 грн+1827 грн).

На підставі викладеного, ст. 11,509,526 ЦК України, керуючись ст.175,303,307,309,315 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 07 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 418 358 грн.88 коп. (чотириста вісімнадцять тисяч триста п'ятдесят вісім грн. 88 коп.)

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по оплаті судового збору в сумі 5 481 грн.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.В. Склярська

Судді: С.В. Радченко

І.В. Вейтас