АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2571/15-ц Номер провадження 22-ц/786/521/16Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н.І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Кузнєцової О.Ю., Чічіля В.А.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі адвоката ОСОБА_2, апелянта ОСОБА_3, представника територіальної громади м. Полтави ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою особи яка не приймала участь у розгляді справи - ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до Територіальної громади Полтавської міської ради, третя особа Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах відповідно до заяви від 14 липня 2015 року (а.с. 37-39), просила встановити факт її проживання однією сімєю із ОСОБА_7 як батьком і має право на спадкування 4-ї черги після його смерті; визнати за нею право власності в порядку спадкування після померлого ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1 та кімнату у квартирі №33 спільного заселення по вул. Леніна 11/21 у м. Полтаві.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що на початку 2009 року, вона почала спільно проживати з ОСОБА_7, оскільки орендувала у нього кімнату у квартирі АДРЕСА_1. Вказувала, що вони мали відносини батька та дочки, вели спільне господарство до смерті ОСОБА_7 01 грудня 2014 року.

Зазначала, що вона є єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_7, а отже за нею має бути визнано право власності на майно, що належало померлому.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_5 проживала однією сім'єю із ОСОБА_7, як батьком, і має право на спадкування четвертої черги.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на майно померлого ОСОБА_7, а саме на квартиру АДРЕСА_1 та кімнату у квартирі №33 спільного заселення по вул. Леніна 11/21 у м. Полтаві.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3, просив скасувати його в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на квартиру та кімнату у квартирі спільного заселення в порядку спадкування та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, посилаючись на та, що судом першої інстанції було вирішено питання щодо його законних прав та інтересів.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2015 року в частині встановлення факту проживання однією сімєю сторонами не оскаржувалось, а тому апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно свідоцтва про смерть 1-КЕ №285938, виданого 01 грудня 2014 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, 01 грудня 2014 року помер ОСОБА_7, про що здійснено актовий запис № 1771 (а.с.7) та після його смерті відкрилась спадщина.

До складу спадкового майна входять: вартира №174 по вул. Головка, 4 у м. Полтава ( а.с.9, 11), житлове приміщення у квартирі АДРЕСА_2 площею 22,9 кв.м. (а.с. 10).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 в частині визнання права власності в порядку спадкування, суд першої інстанції виходив з того, що право ОСОБА_5, як єдиного спадкоємця померлого ОСОБА_7, на спадкування порушено та потребує судового захисту.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком місцевого суду.

Відповідно до ст. 3 ч.1, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі №6-78цс13 відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем, який не прийняв спадщину, не доведено, що її права та інтереси було порушено, а тому відсутні підстави для задоволення її позову.

Так, будучи спадкоємцем померлого ОСОБА_7 ОСОБА_5 не позбавлена права на одержання спадщини у загальному порядку, визначеному Главою 86 ЦК України.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справаї про спадкування" за наявності умов для одержавння в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, судом першої інстанції визнано право власності на спадкове майно та не з'ясовано, всупереч вимог постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року, відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, не встановлено відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Окрім того відповідно до розяснень, наданих в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Отже, у справах про спадкування права власності на нерухоме майно суди не повинні задовольняти позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом чи за заповітом за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини, оскільки реалізація прав позивачів має інші механізми: звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Як підвтерджується матеріалами справи (а.с. 90), ОСОБА_3 є рідним сином померлого спадкодавця ОСОБА_7

Ухвалою Ленінського районного суду від 09 лютого 2016 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 про поновлення пропущеного строку для прийняття спадщини.

Визнання за ОСОБА_5А, права власності на майно, що належало померлому ОСОБА_7 усуває його сина, як спадкоємця першої черги, від права на спадкування.

Таким чином, позов ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування не підлягає задоволенню.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції, внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалено помилкове рішення в частині визнання за ОСОБА_5 права власності в порядку спадкування на майно померлого ОСОБА_7, яке відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2015 року в частині визнання права власності в порядку спадкування скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення по суті позовних вимог.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Територіальної громади Полтавської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді О.Ю. Кузнєцова

ОСОБА_8

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1