Справа № 363/185/16-ц Головуючий у І інстанції Баличева М. Б.
Провадження № 22-ц/780/5544/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 16.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

16 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілова О.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Управління Держгеокадастру у Вишгородському районі Київської області, Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області, треті особи Вишгородське районне управління юстиції та Хотянівська сільська рада Вишгородського району Київської області про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, припинення права власності на земельну ділянку та про вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИЛА:

Уточнивши позовну заяву позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Управління Держгеокадастру у Вишгородському районі Київської області, Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області, треті особи Вишгородське районне управління юстиції та Хотянівська сільська рада Вишгородського району Київської області про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, припинення права власності на земельну ділянку та про вчинення певних дій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням 22 сесії ІV скликання Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 21.10.2005 року ОСОБА_6 було передано у власність земельну ділянку кадастровий номер :36:019:0208 площею 0,1637 га, розташовану за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, вул. Київська, 26 для будівництва та обслуговування житлового будинку. На підставі зазначеного рішення Вишгородський районний відділ земельних ресурсів видав ОСОБА_6 Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ за № 601264 від 20.11.2008 року, яким було посвідчено право власності на зазначену земельну ділянку. 14.10.2013 року ОСОБА_6 померла. Відповідно до складеного нею 02.04.2003 року заповіту зазначену земельну ділянку було заповідано донці померлої ОСОБА_5 та її онуку ОСОБА_4 в рівних частинах. Донька померлої ОСОБА_3 отримала обовязкову частку, як непрацездатна дитина померлої. Відповідач ОСОБА_4 є власником 3/8 частки зазначеної земельної ділянки, відповідачка ОСОБА_5 є власницею 3/8 частки зазначеної земельної ділянки, а відповідачка ОСОБА_3 є власницею 1/4 частки зазначеної земельної ділянки. Позивач вважає, що вищезазначений Державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий померлій ОСОБА_6 не у відповідності до вимог чинного законодавства України, з порушенням його прав та інтересів, оскільки у власності померлої ОСОБА_6 перебував житловий будинок за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, вул. Київська, 26, побудований у 1964 році, загальною площею 65,9 кв.м. з надвірними будівлями. Рішенням Хотянівської сільської ради зазначену земельну ділянку було передано померлій ОСОБА_6 для обслуговування саме цього будинку в якості прибудинкової території. Позивач зазначив, що померла ОСОБА_6 відчужила зазначений будинок до моменту набуття нею права власності на земельну ділянку, призначену для його обслуговування. Також зазначає, що згідно з договором дарування № 4863 від 12.08.2004 року ОСОБА_6 подарувала відповідачу ОСОБА_4 13/25 частку зазначеного будинку, а згідно з договором дарування від 28.12.2007 року ОСОБА_6 подарувала позивачу 12/25 частку зазначеного будинку. Однак, Державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку ОСОБА_6 отримала лише 20.11.2008 року. Таким чином, позивач вважає, що на момент відчуження зазначеного будинку у ОСОБА_6 не виникло право власності на земельну ділянку, призначену для його обслуговування. Позивач вважає, що ОСОБА_6 не мала права на отримання права власності на зазначену земельну ділянку, оскільки право на отримання права власності на зазначену земельну ділянку у частках, пропорційним часткам права власності на житловий будинок перейшло до обдарованих нею нових власників житлового будинку та прибудинкових споруд відповідача ОСОБА_4 Позивач вказав, що дізнався про отримання ОСОБА_6 Державного акту на право власності на зазначену земельну ділянку лише 18.03.2014 року, коли його дружина ОСОБА_5 підписала заяву про прийняття спадщини померлої. Можливості дізнатися про цей факт раніше та інший спосіб він не мав, а тому строк позовної давності слід рахувати від цієї дати. Оскільки, в даній ситуації порушено його законні права та інтереси, які полягають в отриманні права власності на земельну ділянку в розмірі, пропорційній до його частки власності на житловий будинок та прибудинкової споруди, розташовані на ній він змушений звернутись до суду.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 серпня 2016 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, позивачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника процесу, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не обґрунтована та не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом першої інстанції було встановлено, що 28.12.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування, яким дарувальник ОСОБА_6 передає у власність обдарованому ОСОБА_2 12/25 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходяться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, вул. Київська, 26, посвідченого державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_7 (а.с. 10, 11).

Відповідно до п.6 договору дарування, дарувальник стверджує, що земельна ділянка на якій розташований зазначений в договорі житловий будинок, не приватизована і державного акту на право приватної власності на землю не отримала.

20.11.2008 року ОСОБА_6 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ за № 601264, яка знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, вул. Київська, 26, площею 0,1637 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :36:019:0208 (а.с. 9).

14.10.2013 року ОСОБА_6 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ОК за № 291807, видане Виконавчим комітетом Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, за актовим записом № 18 (а.с. 69).

Відповідно до складеного заповіту від 02.04.2003 року ОСОБА_6 заповідала все своє майно, де б воно не було, із чого воно не складалося, що буде належати на день її смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в рівних частинах (а.с. 17).

21.04.2015 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/8 (три восьмих) частки земельної ділянки площею 0,1637 га, кадастровий номер :36:019:0208 яка знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, вул. Київська, 26, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 12).

21.04.2015 року ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 3/8 (три восьмих) частки земельної ділянки площею 0,1637 га, кадастровий номер :36:019:0208 яка знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, вул. Київська, 26, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 13).

21.04.2015 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/4 (одну четверту) частки земельної ділянки площею 0,1637 га, кадастровий номер :36:019:0208 яка знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, вул. Київська, 26, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 16).

Крім того, суд першої інстанції дослідивши матеріали спадкової справи за № 131/2014 до майна померлої 14.10.2013 року ОСОБА_6 заведеної 18.03.2014 року Вишгородською районною державною нотаріальною конторою Київської області встановлено наступне.

Після смерті ОСОБА_6 до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області з заявами від 18 березня 2014 року про прийняття спадщини за заповітом звернулися дочки померлої ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 68-69).

Відповідно до довідки Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 18.03.2014 року за № 135 вбачається, що померла ОСОБА_6, була зареєстрована з 31.10.1957 року та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. На день її смерті спільно з нею в указаному житловому будинку були зареєстровані і проживали на день видачі довідки її зять - ОСОБА_2 Заповіт від імені померлої, Хотянівською сільською радою Вишгородського району Київської області посвідчувався 02.04.2003 року, за реєстровим номером 25 (а.с. 70).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 видно, що матірю останньої зазначена померла ОСОБА_6 та відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_8 після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с. 70).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 видно, що матірю останньої зазначена померла ОСОБА_6 та відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_9 після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_2 (а.с. 71).

Також, після смерті ОСОБА_6 до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області з заявою від 25 березня 2014 року про прийняття спадщини за заповітом звернувся ОСОБА_4 (а.с. 74).

Крім того, після смерті ОСОБА_6 до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області з заявою від 25 березня 2014 року звернулась донька померлої ОСОБА_3, відповідно до якої, повідомила, що ій відомий зміст заповіту, посвідченого секретарем Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області ОСОБА_10 02.04.2003 року, який був зареєстрований в реєстрі за № 25, за яким померла ОСОБА_6 заповідала все своє майно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 75).

14.07.2009 року померла ОСОБА_6 заповіла земельну ділянку, належну їй на підставі державного акту ЯД№ 674078, виданого Вишгородською райдержадміністрацією, зареєстрованого 05.10.2006 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 51, площею 0,8791 га, кадастровий номер 381400822, надану для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на землях Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області своїй донці - ОСОБА_5 3/5 частки та своїй донці - ОСОБА_3 2/5 частки. Цей заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_11 14.07.2009 року (а.с. 75).

Крім того, після смерті ОСОБА_6 до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області з заявою від 21 квітня 2015 року звернулись ОСОБА_5 та ОСОБА_4, відповідно до якої, повідомили, що прийняли спадщину та просили видати їм свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме: земельної ділянки розміром 0,1637 га, що знаходиться за адресою: с. Хотянівка по вул. Київська, буд. 26, Вишгородського району Київської області та земельна ділянка розміром 0,0542 га, що знаходиться за адресою: с. Хотянівка Вишгородський район Київської області (а.с. 78).

Після смерті ОСОБА_6 до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області з заявою від 21 квітня 2015 року звернулась ОСОБА_3 відповідно до якої відповідно до ст. 1241 ЦК України просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку спадкового майна, а саме: земельної ділянки розміром 0,1637 га, що знаходиться за адресою: с. Хотянівка по вул. Київська, буд. 26, Вишгородського району Київської області та земельна ділянка розміром 0,0542 га, що знаходиться за адресою: с. Хотянівка Вишгородський район Київської області (а.с. 78).

Після смерті ОСОБА_6 до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області з заявою від 21 квітня 2015 року звернулись ОСОБА_5 та ОСОБА_3, відповідно до якої, повідомили, що прийняли спадщину та просили видати їм свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме: земельної ділянки розміром 0,8791 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, Хотянівська сільська рада (а.с. 79).

20.11.2008 року ОСОБА_6 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ за № 601268, яка знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, вул. Київська, 26, площею 0,0542 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :36:019:0236 (а.с. 80).

05.10.2006 року ОСОБА_6 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД за № 674078, яка знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Хотянівка, вул. Київська, 26, площею 0,8791 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :38:140:0822 (а.с. 82).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Відповідно до ст.120 ЗК України в редакції на час укладання угоди про дарування 12/25 житлового будинку між ОСОБА_6 та позивачем у 2007 році передбачено, що при переході права власності на будівлю або споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно правових угод, а право користування на підставі договору оренди.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач під час придбання 12/25 частини будинку не мав права отримати земельну ділянку у власність без укладення відповідного договору. Договір оренди земельної ділянки між позивачем та власником не укладався.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У відповідності до ч. 2 ст.158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Колегією суддів достовірно встановлено, що позовні вимоги позивача про припинення право власності на земельну ділянку і скасування рішень про державну реєстрацію не обгрунтовані, оскільки перелік підстав припинення права власності відповідно до ст. 140 ЗК України є вичерпним, позивачем не доведено в позові на яких саме підставах він має право припинити право власності відповідачів на отримане ними право власності на частини земельної ділянки в порядку спадкування.

Щодо заявленого відповідачем ОСОБА_3 та її представником ОСОБА_12 клопотання про застосування строку позовної давності, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, щодо їх застосування, оскільки позивач з моменту укладення договору дарування від 28.12.2007 року знав або повинен був знати, що земельною ділянкою, на якій розташована частина житлового будинку, ОСОБА_6 на праві власності не володіла.

З огляду на позивач ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із даним позовом після закінчення строку позовної давності.

Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Таким чином колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції, що до того, що позивач мав право лише на частину земельної ділянки, на якій розміщена його частина будинку, та частину ділянки, яка необхідна для її обслуговування, на момент розгляду справи така земельна ділянка не виділена і не має кадастрового номера, визначити в чому саме полягає порушення прав позивача не вбачається за можливе.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: