УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2016 року Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Кваші І.М.,

за участі секретаря Петраш Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чорнобай скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на дії державного виконавця,-

в с т а н о в и в:

Представник скаржника Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Чорнобаївського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції (далі Чорнобаївський РВ ДВС) та просить визнати рішення державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві неправомірним, скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.07.2016 р. по виконавчому провадженню № 51610382, зобовязати державного виконавця поновити дане виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2322/2505/12. Мотивує скаргу тим, що державний виконавець не скористався з повному обсязі правами, наданими йому законодавством для примусового виконання рішень, а тому виконавчі дії не проведені належним чином. Державний виконавець не в повному обсязі виконав роботу щодо пошуку майна та коштів, тобто поверхово підійшов до виконання своїх обовязків.

Представник скаржника в судове засідання не зявився, в поданому до суду клопотанні просив проводити розгляд скарги за відсутності представника банку.

Державний виконавець Чорнобаївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_1 в судовому засіданні проти скарги заперечувала. Пояснила, що при примусовому виконанні виконавчого листа № 2322/2505/12 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 14212,10 грн. державним виконавцем було вжито всіх заходів примусового виконання рішення, передбачених ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» . Ні майна, ні коштів боржника не виявлено, місце працевлаштування не встановлено. А тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві. Підстав для звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України або про розшук боржника не було, тому з такими поданнями державний виконавець до суду не звертався.

Боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належно.

Суд, вислухавши державного виконавця, дослідивши матеріали скарги та виконавчого провадження, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків.

Рішенням Чорнобаївського районного суду від 03 жовтня 2012 року позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором та судовий збір на суму 14212,10 грн.

На виконання вказаного рішення суду 01 лютого 2012 року було видано відповідний виконавчий лист № 2322/2505/12 (а.с.73).

06.07.2016 р. державним виконавцем Чорнобаївського РВ ДВС відкрито виконавче провадження № 51610382 по примусовому виконанню вказаного виконавчого документу (а.с. 85).

29.07.2016 р. державним виконавцем Чорнобаївського РВ ДВС ОСОБА_3 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» винесено оскаржувану постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки майна, на яке можна накласти стягнення для погашення боргу не виявлено (а.с. 71).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час проведення виконавчих дій, далі - Закон), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст. 32 Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, наданих державним виконавцем (а.с. 85-90), останнім вживались заходи щодо встановлення місця роботи боржника, щодо виявлення у нього розрахункових рахунків, щодо встановлення обставин чи отримує ОСОБА_2 пенсію, щодо наявності у боржника нерухомого майна, транспортних засобів чи іншого майна (в тому числі й за місцем проживання), на яке можливо було б звернути стягнення. За результатами проведення даних виконавчих дій державним виконавцем було встановлено відсутність у боржника майна чи доходів, на які можливо було б звернути стягнення.

Відповідно твердження скаржника про те, що державним виконавцем в порушення вимог законодавства не в повному обсязі було виконано роботу щодо пошуку майна та коштів боржника, не знайшли свого підтвердження під час розгляду скарги.

Також в скарзі представник стягувача як на підставу для її задоволення посилається на те, що державним виконавцем проводилися виконавчі дії лише протягом місяця, хоча законодавством передбачено 6-місячний строк для проведення виконавчих дій. Дані посилання судом до уваги не приймаються, оскільки ст. 30 Закону встановлено максимальні строки здійснення виконавчого провадження, мінімальні строки перебування виконавчого документу на виконанні законодавством не встановлено.

Щодо посилань скаржника на те, що державний виконавець не звертався з поданнями до суду про розшук боржника та про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, то згідно Закону це є правом державного виконавця, а не його обовязком. Як зазначив в судовому засіданні державний виконавець, підстав для звернення до суду з такими поданнями не було.

Згідно ч.3 ст.387 ЦПК, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оскільки представником скаржника не доведено порушення прав стягувача, а державний виконавець діяв у відповідності до закону та в межах своїх повноважень, суд вважає, що дана скарга задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 11, 30, 32, 47 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.10, 11, 60, 208-210, 212, 386, 387 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

В задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на дії державного виконавця - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом пяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Чорнобаївський районний суд Черкаської області.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І. М. Кваша