Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/8606/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Федченко І.М.
Провадження № 22-ц/778/2212/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

ОСОБА_2,

ОСОБА_3

при секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, 3-ті особи: приватний нотаріус Запорізького міського округу ОСОБА_8, Приватний нотаріус Запорізького міського округу ОСОБА_9 про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, 3-ті особи: приватний нотаріус Запорізького міського округу ОСОБА_8, приватний нотаріус Запорізького міського округу ОСОБА_9, приватний нотаріус Запорізького міського округу ОСОБА_10 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, який в процесі розгляду уточнювала, до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, 3-ті особи: приватний нотаріус Запорізького міського округу ОСОБА_8, Приватний нотаріус Запорізького міського округу ОСОБА_9 про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 22 травня 2013 року помер її батько ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про смерть № 2577041-ЖС.

Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно.

23 липня 2013 року вона звернулась з заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору приватного нотаріуса Запорізького міського округу ОСОБА_8 та було відкрито спадкову справу. Вона є спадкоємицею першої черги. Крім неї інших спадкоємців немає. Спадковим майном, яке залишилось після смерті її батька є квартира за адресою АДРЕСА_1, яка належала її батькові на праві приватної власності на підставі свідоцтв про право на спадщину № 777 від 02 липня 2012 року та № 863 від 24 липня 2012 року.

У липня 2013 року вона дізналась, що невідомі особи виставили вказану квартиру на продаж, розмістивши відповідні оголошення на Інтернет сайтах. З цього приводу вона звернулась з відповідною заявою до Жовтневого РВУМВС України в Запорізькій області. Надалі їй стало відомо, що право власності на квартиру було зареєстровано на імя ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського округу ОСОБА_9

Стороною вказаного договору, від імені її батька ОСОБА_11 діяв ОСОБА_7 на підставі довіреності на продаж квартири, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського округу ОСОБА_12 09 липня 2013 року за № 398. Тобто, довіреність від імені її батька була укладена майже через два місяці після його смерті.

Після звернення до нотаріуса ОСОБА_12 24 липня 2013 року дія вказаної довіреності була припинена в звязку зі смертю довірителя .

31 липня 2013 року ОСОБА_6 продає незаконно оформлену квартиру ОСОБА_4 Договір купівлі-продажу квартири посвідчується приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_10

ОСОБА_13 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником спірної квартири є ОСОБА_4О .

Вважає, що оформлення квартири на імя ОСОБА_6 відбулося за допомогою незаконної довіреності, без її відома як спадкоємиці, поза її волею. ОСОБА_7, який розпорядився квартирою, не мав права цього робити, не мав повноважень на її відчуження і умисно використав незаконно отриману довіреність, тобто вчинив правочин, який грубо порушує публічний порядок, оскільки є спрямованим на позбавлення майна законних власників.

Після спливу шестимісячного терміну вона звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадкового майна.

Приватним нотаріусом ОСОБА_8 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 199/02-31 від 17 грудня 2012 року та розяснено, що у нотаріуса немає правових підстав для видачі їй свідоцтва про право на спадщину , так як у неї немає правовстановлюючих документів на квартиру.

Ця обставина робить неможливим оформлення і здійснення права власності на успадковане майно квартира за адресою: АДРЕСА_2.

Враховуючи викладене просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Анголенка, б.14 в, кв. 16 від 11 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_7 від імені ОСОБА_11 та ОСОБА_6, посвідчений приватний нотаріусом Запорізького міського округу ОСОБА_9В, за реєстровим № 1782.

Витребувати квартиру АДРЕСА_3 з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 та передати її ОСОБА_5 шляхом вселення ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_4.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом.

Не погоджуючись з вказаним позовом, у березня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, 3-ті особи: приватний нотаріус Запорізького міського округу ОСОБА_8, приватний нотаріус Запорізького міського округу ОСОБА_9, приватний нотаріус Запорізького міського округу ОСОБА_10 про визнання права власності.

В обґрунтування зустрічного позову позивач зазначав, що 11 липня 2013 року був укладений договір купівлі-продажу між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 в особі ОСОБА_7, який за довіреністю представляв інтереси володільця квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5, який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9 Частину грошових коштів він позичив ОСОБА_6 на купівлю спірної квартири. У звязку зі складним матеріальним становищем, сімейними труднощами, останній не міг йому вчасно повернути борг, тому вони вирішили, що він викупить у ОСОБА_6 зазначену квартиру.

31 липня 2013 року між ним ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5, який було посвідчено Приватним нотаріусом Запорізького міського округу ОСОБА_10, яка була передана йому у власність на відплатній основі згідно умов договору купівлі-продажу від 31 липня 2013 року від власника ОСОБА_6, тому він на момент придбання квартири був добросовісним набувачем спірного майна.

Враховуючи викладене просив суд, визнати за ним право власності на квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_6, яка була придбана ним згідно договору купівлі-продажу від 31 липня 2013 року.

Рішенням Жовтневого районного м. Запоріжжя від 18 березня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_7 від 11 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_7 від імені ОСОБА_11 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського округу ОСОБА_9 за реєстровим № 1782.

Витребувано квартиру АДРЕСА_3 з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 та передано її ОСОБА_5 шляхом вселення ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_4.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом.

В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5 Зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Апеляційний суд розглядає справу у відповідності до вимог ст.ст.157,303-1 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи 22.05.2013 року помер ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про смерть № 2577041-ЖС . ОСОБА_11 був батьком позивачки відповідно свідоцтва про народження Серія І-ЖС від 231717 року .

23.07.2013 року ОСОБА_5 звернулась з заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору приватного нотаріуса Запорізького міського округу ОСОБА_8 та було відкрито спадкову справу. Позивачка є спадкоємицею першої черги. Крім неї інших спадкоємців немає. Спадковим майном, яке залишилось після смерті ОСОБА_11І є квартира за адресою АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_11 батькові позивачки на праві приватної власності на підставі свідоцтв про право на спадщину № 777 від 02.07.2012 року та № 863 від 24.07.2012 року.

Після спливу шестимісячного терміну позивачка звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадкового майна.

Приватним нотаріусом ОСОБА_8 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 199/02-31 від 17.12.2012 року та розяснено , що у нотаріуса немає правових підстав для видачі ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину , так як у ОСОБА_5 немає правовстановлюючих документів на квартиру.

За матеріалами справи встановлено , що ОСОБА_7 на підставі довіреності на продаж квартири , посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського округу ОСОБА_12 09.07.2013 року за № 398. від імені ОСОБА_11 була укладена угода купівлі продажу квартири ОСОБА_6 , а саме після смерті ОСОБА_11 , який помер 22 травня 2013 року .

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

В порушення вказаних вимог закону довіреність на продаж квартири , посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського округу ОСОБА_12 09.07.2013 року за № 398. на імя ОСОБА_7 видана померлою особою.

Право власності на квартиру було зареєстровано на імя ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського округу ОСОБА_9 , зареєстровано в реєстрі за № 1782

31.07.2013 року ОСОБА_6 продає спірну квартиру ОСОБА_4 Договір купівлі- продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі за № 2131.

Таким чином згідно ОСОБА_13 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником спірної квартири є ОСОБА_4О .

Відповідно до обвинувального акту від 07 березня 2014 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_14 вказано , що досудовим слідством встановлено , що у період з 23.05.2013 року по 11.07.2013 року ОСОБА_14 та не встановлені особи, діючи між собою за попередньою змовою, достовірно знаючи, що ОСОБА_11 помер, шляхом обману, приховуючи від ОСОБА_5 відомості про відкриту спадщину після смерті її батька, використовуючи вищезазначені документи та довіреність на імя ОСОБА_15 придбали право на квартиру АДРЕСА_8.

Єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_11 є його донька ОСОБА_5, яка прийняла спадщину 23.07.2013 року.

У відповідності до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, , яким відповідно до ч. 2 ст 1220 УК України є день смерті особи.

Суд першої інстанції правомірно визначився , що на момент вчинення правочину купівлі продажу квартири від 11 липня 2013 року були порушені законні права та інтереси саме ОСОБА_5, як спадкоємця після смерті батька ОСОБА_11.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом вказаної норми у разі вибуття майна з володіння власника за вищезазначених обставин, законодавець надає переваги у захисті власнику, а не добросовісному набувачеві. Тобто, законодавець не вбачає підстав, щоб відмовляти у захисті власнику його прав при вибутті його майна. Добросовісний набувач у даному випадку може звернутися з відповідним позовом (залежно від підстав придбання майна) до особи, яка відчужила майно власника. Тим самим утверджується система балансу інтересів власників і добросовісних набувачів.

У відповідності до ст. 396 ЦК України , особа, яка має речове право на чуже майно, а саме спадкоємець з моменту відкриття спадщини , має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Виходячи з позиції Верховного Суду України , яка викладена в узагальненні практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 17.11.2008 р., вимоги про недійсність нікчемного правочину можуть бути заявлені фізичними особами, що мають безпосередній інтерес у результаті розгляду справи, на права й обов»язки яких безпосередньо впливає нікчемний правочин, так і представниками, що виступають в силу наданих законодавством повноважень у захист державних і спільних інтересів. Виходячи з позиції Верховного Суду України , яка викладена в висновках ВСУ , викладених у постановах , ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави , передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України за 2013 рік від 01.07.2013 року , у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до гл. 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 зазначеного Кодексу). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема, у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 січня 2013 р. у справі № 6-164цс12).

Відповідно висновку Верховного суду України постанова від 17 грудня 2014 р № 5-140 цс 14 Власник може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, котра є останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене, та без визнання попередніх угод недійсними.

Суд першої інстанції розглянувши справу ,вірно встановивши характер спірних правовідносин ,правильно зробив висновок ,що оскільки угода купівлі-продажу спірної квартири квартира АДРЕСА_9 , яка продана за допомогою незаконної довіреності від 09 липня 2013 року від імені ОСОБА_11 ОСОБА_7 є нікчемною, а тому договор купівлі-продажу спірної квартири, який укладено 31 липня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу ОСОБА_10, не відповідає вимогам чинного законодавства.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає,що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.307,308,317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного м. Запоріжжя від 18 березня 2016 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: