Номер провадження: 22-ц/785/6058/16
Головуючий у першій інстанції Бескровний
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Драгомерецького М.М.

За участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015р. публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ «Дельта Банк» трикімнатної квартири, загальною площею 66,6 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за ним права власності на зазначену квартиру.

Позов мотивовано тим, що 03.05.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 80 000 доларів США строком до 03.05.2017р. зі сплатою 13,5% річних за користування кредитом.

Того ж дня з метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, за умовами якого ОСОБА_1 зобовязалася в разі невиконання боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору нести солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату повного боргу за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом, комісії, відшкодувати можливі збитки, сплатити пеню та інші штрафні санкції, (п. п. 1.3, 1.4 договору поруки).

Також в забезпечення виконання кредитних зобовязань позичальниці за кредитним договором 03.05.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір за яким остання передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2.

08.12.2011р., на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АКІБ «УкрСиббанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за вказаним кредитним та забезпечувальними договорами.

Посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконував умови зобов'язань за кредитним договором, станом на 10.07.2015р. допустила заборгованість на загальну суму 4 235601,74 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 1 609 783,43 грн.; сума заборгованості за відсотками - 1 890 753,35 грн.; пеня - 687 702,14 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 24 178,31 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсоткам - 23 184,51 грн., виконання кредитного договору забезпечено договором іпотеки, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.04.2016р. в позові відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову, посилаючись на незаконність рішення суду, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, відсутність належних доказів, зокрема, оцінки предмету іпотеки.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності не зявившихся осіб на підставі ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

За змістом п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права.

ПАТ «Дельта Банк» просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру №82 за адресою:м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, буд. №178/1 шляхом визнання за ним права власності на це нерухоме майно, (а.с.1-5 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції керувався тим, що згідно п. 5.3 договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, однак висновку субєкта оціночної діяльності про вартість предмету іпотеки, всупереч вимогам чинного законодавства, суду не надано, як не надано і доказів щодо намагання провести оцінку предмета іпотеки, що і стали перешкодою для задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Між сторонами виникли правовідносини із кредитного договору і договору іпотеки, які регулюються нормами ЦК України та Закону України Про іпотеку.

Матеріалами справи установлено, що 03.05.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 80 000 доларів СШАстроком до 03.05.2017р. зі сплатою 13,5% річних.

Того ж дня з метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки, за умовами якого ОСОБА_1 зобовязалася в разі невиконання боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору нести солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату повного боргу за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом, комісії, відшкодувати можливі збитки, сплатити пеню та інші штрафні санкції, (п. п. 1.3, 1.4 договору поруки).

Також в забезпечення виконання кредитних зобовязань позичальниці за кредитним договором 03.05.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір за яким остання передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2.

08.12.2011р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, зазначених договором, АКІБ «УкрСиббанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, зокрема за кредитним договором від 03.05.2007р. та договором іпотеки від 03.05.2007р., внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінив АКІБ «УкрСиббанк», як кредитора, у спірних зобов'язаннях та набув права вимоги від боржника повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними і забезпечувальними договорами (а.с.36-38).

03.08.2015р. ПАТ «Дельта Банк» надіслав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 письмову вимогу про погашення простроченої заборгованості і попередив про наслідки невиконання вимоги, зокрема про звернення стягнення на предмет іпотеки, (а.с.26-27).

Позивач посилається, що станом на 10.07.2015р. за вказаним кредитним договором має місце заборгованість на загальну суму 4 235601,74 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 1 609 783,43 грн.; сума заборгованості за відсотками - 1 890 753,35 грн.; пеня - 687 702,14 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 24 178,31 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсоткам - 23 184,51 грн., але розрахунок заборгованості не надав.

14.08.2015р. у суді заявлені вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за позивачем.

У розумінні ст. 11 ЦПК України /диспозитивність цивільного судочинства/ право визначення підстави та способу звернення стягнення належить позивачу, як іпотекодержателю, а суд не вправі виходити за межі заявлених вимог та, відповідно, звертати стягнення на предмет іпотеки у спосіб, не визначений позивачем.

Звернення стягненя передбачено п.4 договору іпотеки від 03.05.2007р., (а.с.21).

Так, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема: у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором (п.4.1 договору іпотеки).

Звернення стягнення здійснюється на підставі: або рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса, або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, або за договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя (п.4.2 договору іпотеки).

При цьому, зверення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 договору іпотеки та відповідно до ст. 36 Закону України Про іпотеку (п. 4.6 договору іпотеки).

Пункт 5 договору іпотеки визначає порядок звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (а.с.21).

Так, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження при задоволенні вимог іпотекодержателя, що міститься у цьому договорі (п.5.1 договору іпотеки).

Іпотекодержатель самостійно визначає один із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому абз. 2 ч.3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому абз. 3 ч.3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (п. п. 5.3, 5.4 договору іпотеки).

У разі настання обставин, визначених п.4.1 договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і в повідомленні має бути зазначено який із способів задоволення вимог, що передбачені ст. 36 ч.3 Закону України Про іпотеку, застосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог (п.п.5.1,5.2 договору іпотеки).

У разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя, як способу задоволення вимог іпотекодержателя, право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п. 5.1 цього договору іпотеки, (п.5.3 договору іпотеки).

У разі застосування права іпотекодержатель від свого імені продати предмет іпотеки як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абз.3 ч.3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель реалізує норми ст. 38 Закону України «Про іпотеку» і повідомлення, про яке йдеться в п.5.1, вважається повідомленням іпотекодавця про намір укласти договір купівлі-продажу предмету іпотеки, (п.5.4 договору іпотеки).

Правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 30.03.2016р. у справі №6-1851цс15 визначає судову практику у даному питанні таким чином.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, є, у тому числі, визнання права (ст. 16 ч.2 п.1 ЦК України).

Зверення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя (ст. 33 ч. 3 Закону України Про іпотеку).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконаня основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України Про іпотеку. Разом з тим, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований ст. 39 Закону України Про іпотеку, відповідно до якої, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Виникнення права власності на підставі рішення суду врегульовано ст. 335 та 376 ЦК України.

В інших випадках, право власності набувається з інших, не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ст. 328 ч.1 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Висновок Верховного суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п.1.2 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права (ст. 360-7 ЦПК України).

Умови договору іпотеки від 03.05.2007р. містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку, тобто у разі законодавчої можливості при застосуванні передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя, як способу задоволення вимог іпотекодержателя, право власності переходить з моменту отримання повідомлення, передбачено п. 5.1 іпотечного договору, тобто за згодою іпотекодавця, (а.с.21).

Згоди іпотекодавця ОСОБА_1 про передачу предмету іпотеки у власність банку в матеріалах справи немає.

Зважаючи на викладене, у даному випадку, визнання на підставі рішення суду за ПАТ «Дельта Банк», як іпотекодержателем, права власності на предмет іпотеки, не відповідає умовам договору іпотеки, ст. 36 Закону України Про іпотеку і правовій позиції Верховного Суду України.

Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України Про іпотеку, як спосіб реалізації предмета іпотеки, а саме: з прилюдних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України Про іпотеку.

Приймаючи до уваги, що відсутні правові підстави для задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, а суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову лише у звязку з відсутністю оцінки вартості предмету іпотеки, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові з підстав, зазначених у цьому рішенні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

РішенняКиївського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмета іпотеки у власність із визнанням права власності відмовити з інших підстав, зазначених у мотивувальній частині цього рішення суду.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.Ф.Парапан

ОСОБА_3

ОСОБА_4