МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Пр. № 2/521/1800/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Зубковій Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадщину у порядку спадкування за законом,

встановив:

У жовтні 2015р. ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що 28 серпня 2012 року померла його дружина ОСОБА_4, з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді частини квартири №4, що розташована за адресою: м. Одеса, проспект Гагаріна, 12, 1/10 частини житлового будинку №19 по вул. 2-а Станційна, в м. Одесі, та грошових вкладів, що належали останній на праві власності. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є він, чоловік померлої та ОСОБА_3, онука померлої, які прийняли спадщину, оскільки в установлений законом строк звернулися до Шостої одеської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Зазначав, що 13 травня 2013 року державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори йому було видане свідоцтво про право на спадщину за законом тільки на частину грошових вкладів та на частину квартири №4, що розташована за адресою: м. Одеса, проспект Гагаріна, 12, а на частину житлового будинку №19 по вул. 2-а Станційна, в м. Одесі, свідоцтво про право на спадщину за законом він не отримав, оскільки у нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів на частину житлового будинку№19 по вул. 2-а Станційна, в м. Одесі, що належала ОСОБА_4 на праві власності.

Посилаючись на те, що вона не має можливості оформити 1/2 частину спадщини після смерті дружини, позивач просив суд визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на 1/10 частину житлового будинку №19 по вул. 2-а Станційна, в м. Одесі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, посилаючись на те, що позивач має право тільки на 1/2 частину спадкового майна, а тому може претендувати тільки на 1/20 частину житлового будинку №19 по вул. 2-а Станційна, в м. Одесі, про що надала заяву (а.с.150).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 84 книги шостої ЦК України, тому, при ухваленні рішення, суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4, перебували у шлюбі, зареєстрованому 30 червня 1965 року відділом реєстрації актів громадянського стану у виконкому ОСОБА_5 народних депутатів в м. Одесі, актовий запис 1637, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.49).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, від якого 06 травня 1956 року народила доньку ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.55).

Встановлено, що 26.09.1975 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали шлюб, після реєстрації якого ОСОБА_7 було надана прізвище «Барсукова», що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.52).

08 серпня 1986 року ОСОБА_9 народила доньку ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.50).

27 грудня 1993 року ОСОБА_9 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.56).

28 серпня 2012 року ОСОБА_4, померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.15).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді:

- 1/3 частини квартири №4, що розташована за адресою: м. Одеса, проспект Гагаріна, 12, яка належала померлій на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 02 листопада 1998 року Органом приватизації державного житлового фонду Приморського району за №0994, зареєстрованого в установленому законом порядку 05 січня 2007 року.

- 1/10 частини житлового будинку №19 по вул. 2-а Станційна, в м. Одесі, яка належала померлій на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05 серпня 1994 року, та грошових вкладів.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є її чоловік ОСОБА_2, та її онука ОСОБА_3, які прийняли спадщину, оскільки в установлений законом строк звернулися до Шостої одеської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.40-42).

Оскільки у ОСОБА_3 були відсутні документи, що підтверджують її родинні відносини з померлою ОСОБА_4, то позивач своєю заявою підтвердив, що ОСОБА_3 є онукою ОСОБА_4 (а.с.57).

Інших спадкоємців немає.

Судом встановлено, що 1/3 частини квартири №4, що розташована за адресою: м. Одеса, проспект Гагаріна, 12, належала ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 02 листопада 1998 року Органом приватизації державного житлового фонду Приморського району за №0994, зареєстрованого в установленому законом порядку 05 січня 2007 року (а.с.13).

Інша частина квартири №4, що розташована за адресою: м. Одеса, проспект Гагаріна, 12, належить на праві власності в рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 02 листопада 1998 року Органом приватизації державного житлового фонду Приморського району за №0994, зареєстрованого в установленому законом порядку 05 січня 2007 року (а.с.13).

Встановлено, що 17 серпня 2015 року державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину квартири №4, що розташована за адресою: м.Одеса, проспект Гагаріна, 12, яка належала ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 02 листопада 1998 року. На іншу 1/6 частину квартири №4, що розташована за адресою: м. Одеса, проспект Гагаріна, 12, свідоцтво про право на спадщину за законом ще не видано (а.с.10,12,88).

Листом від 16 вересня 2015 року №2103/01-16 державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/10 частину житлового будинку №19 по вул. 2-а Станційна, в м. Одесі, яка належала ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 серпня 1994 року, оскільки позивач не надав правовстановлюючі документи на вказану частину житлового будинку (а.с.90).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина на 1/5 частину житлового будинку №19 по вул. 2-а Станційна, в м. Одесі, яка належала померлій на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 грудня 1992 року (а.с.62).

Спадщину після смерті ОСОБА_9 отримали в рівних частках по 1/10 частини - ОСОБА_4, мати померлої та ОСОБА_3 донька померлої, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05 серпня 1994 року (а.с.62).

Відповідно до п. 4.15 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно витягу Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» з реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 зареєстроване, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 серпня 1994 року, право власності на 1/10 частину житлового будинку №19 по вул. 2-а Станційна, в м. Одесі (а.с. 15).

Судом встановлено, що у позивача відсутні документи, перераховані у п.4.15 вказаного Порядку, тому у нього немає можливості їх надати нотаріусу для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відповідно до ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті.

Цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями набувати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання.

Суд вважає, що право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником даного майна, тобто дане право нерозривно повязане з особою спадкодавця, тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку.

З цих підстав суд може встановити належність нерухомого спадкового майна спадкодавцю та визнати за спадкоємцем право власності на спадкове майно.

Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації (ст.1299 ЦК України).

Згідно абз. 3 ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Встановлено, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, а саме Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 і зареєстроване в Мінюсті 10 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), яке діяло на момент видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 січня 1997 року.

Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, суд вважає встановленим факт володіння ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 серпня 1994 року, 1/10 частини житлового будинку №19 по вул. 2-а Станційна, в м. Одесі.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

З огляду на викладене, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для задоволення позову про визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно, частково, оскільки 1/10 частину житлового будинку №19 по вул. 2-а Станційна, в м. Одесі успадкували двоє спадкоємців в рівних частках, а саме по 1/20.

Оскільки позивач є інвалідом 1 групи, то на підставі Закону України «Про судовій збір» він звільнений від сплати судового збору (а.с.7,59).

Керуючись ст.1218, 1261, ч.3,5 ст.1268 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадщину у порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом на 1/20 частину житлового будинку, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. 2-а Станційна, будинок № 19 та складається в цілому з одного одноповерхового камяного житлового будинку, житловою площею 58,3 кв.м., гаражу під. літ. «Б», літньої кухні під літ. «В», вбиральні під літ. «Г», № 1-6-огорожі, 1 мостіння, 11 цистерни, розташований на земельній ділянці 608 кв.м.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.М. Сегеда

15.02.16