АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/181/16 Головуючий 1 - інстанції - Скотар А.Ю.
Справа № 643/7535/15-ц Доповідач - Зазулинська Т.П. Категорія - договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів - КРУГОВОЇ С.С.,

- МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

секретаря - Прологаєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 14 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про розірвання договору, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до Московського районного суду міста Харкова з позовом в якому просила розірвати договір роздрібної купівлі-продажу взуття від 17 грудня 2014 року, зобов'язати відповідача повернути сплачену за товар грошову суму у розмірі 1799 грн., стягнути з нього 300 грн. у відшкодування моральної шкоди, 300,43 грн. інфляційних витрат, та 3% річних від суми невиконаного грошового зобов'язання, що становить 17,30 грн.

В обгрунтування позову посилалась на те, що17 грудня 2014 року у магазині «Дітто», що розташований на території ТРЦ «Дафі» придбала у фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 жіноче зимове шкіряне взуття вартістю 1799,00 грн., проте одягнувши його 08 січня 2015 виявила, що підошва на морозі втратила гнучкість, стала жорсткою, що заважало ходити, а через неякісний барвник були пофарбовані її шкарпетки.09 січня 2015 року позивач звернулась до продавця магазину з вимогою повернути гроші, так як придбаний товар є неякісним, проте їй було відмовлено. Того ж дня позивач написала на ім'я ОСОБА_4 заяву щодо неякісного взуття. 27 січня 2015 року подала скаргу на адресу Департаменту підприємництва та споживчого ринку Харківської міської ради стосовно бездіяльності відповідача, яка полягає у неповерненні коштів, сплачених за товар, що має істотні недоліки, копію якої скерувала керівництву ТРЦ «Дафі», проте зазначені звернення залишились без відповіді, як і лист від 27.01.2015 з вимогою провести експертизу взуття на ім'я відповідача.

Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 14 серпня 2015 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилається на те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано положень Закону України «Про захист прав споживачів» відповідно до яких у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець зобов'язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця.

Вказує, що посилання суду на ненадання доказів позивачем щодо наявності істотних недоліків товару суперечить судовій практиці Верховного Суду України з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009-2012 роки) від 01.02.2013 року, згідно якої при вирішенні спорів про захист прав споживачів слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання, в тому числі й за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові). Всупереч зазначеного судом покладено обов'язок доказування на позивача, а не на відповідача, як продавця.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції визнав доведеним, що 17.12.2014 року позивачкою в магазині " Дітто" придбано товар вартістю 1799,00 грн. За її твердженням, товаром було зимове шкіряне взуття, яке через виявлені недоліки вона намагалась повернути до магазину, в чому їй було відмовлено.

Намагаючись повернути сплачені за товар кошти позивач зверталась з відповідними заявами до відповідача, як директора магазину "Дітто", а також скаржилась на бездіяльність останнього до контролюючих органів.

Визнавши доведеним позивачкою факт придбання товару суд відмовив у задоволенні позову з тих підстав, що нею не надано доказів, що придбаний товар є неякісним чи має певні недоліки. Клопотань про витребування чи забезпечення доказів не заявлено.

Колегія суддів не може погодитись у повній мірі з цими висновками, оскільки суд дійшов їх при неповному з"ясуванні обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм процесуального і матеріального права, що відповідно до п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення.

Статтями. 60, 61 ЦПК встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу доказування між сторонами.

За загальним положенням, передбаченим ст. 60 ЦПК, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

Указане правило діє, якщо в нормах матеріального права немає вказівки про перерозподіл обов'язків доказування.

Однією з засад цивільного судочинства проголошено свободу договору (ст. 3 ЦК).

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Законом № 3795-VI від 22 вересня 2011 р. указана норма доповнена частиною другою, за якою у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до Преамбули Закон № 1023-XII регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

При вирішенні спорів про захист прав споживача слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання, лежить на продавцеві (виготівникові).

До фактів, які підлягають доказуванню у справах про захист прав споживачів, перш за все, слід віднести:

-чи мало місце придбання продукції (замовлення послуги),

-чи надавалась інформація про товар (послугу) і яка саме,

-відомості про властивості товару та відповідність їх потребам споживача та вимогам встановлених нормативів,

-чи мало місце використання товару,

-чи мало місце заподіяння шкоди, що завдана життю, здоров'ю або майну споживача.

Про факт придбання, замовлення товарів (послуг) у звичайний спосіб засобом доказування є розрахунковий документ - квитанція, товарний чи касовий чек, квиток, талон, інш. (пп. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII); письмовий правочин; стосовно товару на який встановлено гарантійний строк - технічний паспорт чи інший документ, що його замінює, з позначкою про дату продажу (п. 11 ст. 8 Закону № 1023-XII).

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. № 5 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз'яснено, що вимоги можуть заявляти споживачі, які мають на товари квитанцію, товарний чи касовий чек або інший письмовий документ. Втрата зазначених документів, неодержання їх при придбанні товару чи неможливість їх відновлення не позбавляє споживача права доводити факт купівлі-продажу з допомогою свідків.

Тобто, тягар доказування факту придбання, замовлення товарів (послуг) покладається на споживача.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону № 1023-XII на вимогу споживача продавець (виконавець, виробник) зобов'язаний надати йому контрольно-вимірювальні прилади, документи про якість, безпеку, ціну продукції. У разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов'язаний організувати проведення експертизи продукції, яка проводиться за рахунок останнього.

Неналежна якість продукції передбачає наявність в ній недоліків.

Законодавцем у ст. 8 Закону № 1023-ХІІрозмежовано товари неналежної якості на такі категорії:

-товари, що мають недоліки,

-товари, що мають істотні недоліки,

-фальсифіковані товари.

Відповідно до визначення термінів у ст. 1 Закону № 1023-ХІІ недолік - це будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Якщо ж недолік робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад 14-ти календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором - то це істотний недолік товару.

Продукція, яка виготовлена з порушенням технології або неправомірним використанням знака для товарів та послуг, чи копіюванням форми, упаковки, зовнішнього оформлення, а також неправомірним відтворенням товару іншої особи - є фальсифікованим товаром.

Істотні недоліки, що виникли з вини виробника (продавця, виконавця) чи фальсифікований товар, у разі виникнення потреби у визначенні причини втрати якості товару, гарантійний термін якого не вичерпався, підтверджуються висновком експертизи, яку продавець відповідно до п. 13 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 506 від 11 квітня 2002 р., зобов'язаний організувати у триденний термін з дня одержання письмової заяви від споживача.

Законом № 1023-ХІІпередбачено право споживача вимагати розірвання договору:

-на підставі п. 1 абз. 2 ч. 1 ст. 8 у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач має право на розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми.

Як встановлено судом позивач зверталась до магазину, намагаючись повернути придбаний товар з вирішенням питання про повернення їй сплачених за товар коштів, надсилала поштою заяву на ім"я відповаідача з питання організації проведення експертизи придбаного товару, скаржилась на його бездіяльність до Департаменту підприємництва та споживчого ринку Харківсько міської ради ( а.с.7,10,11), проте жодних дій з вирішення її звернень, у тому числі і з організації експертизи відповідачем вчинено не було і будь-якої відповіді на звернення позивачу ані відповідачем, ані контролючим органом не надано.

До суду першої інстанції відповідач заперечень на позов не надав, участі в розгляді справи не брав, про час і місце розгляду справи 14.08.2015 року був повідомлений належним чином.

До апеляційного суду відповідач також не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Отже, відповідачем не були спростовані обставини, на які позивач посилалась в обгрунтування вимог про розірвання договору купівлі-продажу і повернення сплачених за товар коштів, тому суд безпідставно відмовив у задоволенні позову в цій частині і колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким вимоги ОСОБА_3 про розірвання договору та повернення їй сплачених за товар коштів, за умови повернення нею відповідачу придбаного товару, задовольнити.

У вирішенні позову в іншій частині колегія суддів виходить з наступного.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст.ст. 23, 1167 ЦК.

Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з подальшими змінами) надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

За діючою редакцією п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 1023-ХІІ споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

У ст. 1 Закону № 3390-VI визначено поняття шкоди як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Відповідно до ст. 711 ЦК (в ред. Закону № 3390-VI) шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень глави 82 цього Кодексу.

Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені параграфом 3 глави 82 ЦК.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів діюче цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Проте, позивач в обгрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди посилалась на те, що така шкода спричинена їй незаконними діями відповідача і полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок порушення її прав як споживача, тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Не підлягають задоволенню і вимоги ОСОБА_3 про стягнення на її користь з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Оскільки придбаний товар не був прийнятий продавцем і перебуває у позивача, грошове зобов"язання відповідача не можна вважати простроченим у розумінні ч.2 ст.625 ЦК України.

У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню у дохід держави судовий збір, від сплати якого позивач звільнена.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів , -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 14 серпня 2015 року скасувати. Позов задовольнити частково. Розірвати договір роздрібної купівлі-продажу взуття від 17.12.2014 року. Зобов"язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 сплачену за товар (зимові чоботи) суму в розмірі 1799 ( одну тисячу сімсот дев"яносто дев"ять) грн. за умови повернення позивачем вказаного товару відповідачу.

У задовленні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 у дохід держави 243 ( двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) Т.П.Зазулинська

Судді (підпис) С.С. Кругова

(підпис) Н.О.Міненкова