У х в а л а

іменем україни

08 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Демяносова М.В.,Маляренка А.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Центральний відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 25 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), обґрунтовуючи вимоги тим, що для вчинення виконавчого напису нотаріуса відповідачем не було надано приватному нотаріусу Бондар І.М. документів, які підтверджують безспірність заявлених вимог. Крім того, виконавчий напис вчинено після закінчення трирічного строку з дня виникнення у відповідача права на стягнення заборгованості. Посилаючись на викладене, позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса від 21 серпня 2015 року (реєстровий № 4452) про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 22 січня 2007 року (б/н) у розмірі 83 240 грн 48 коп. та витрат, пов'язаних із його вчиненням у розмірі 1 700 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 25 січня 2016 року, позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 21 серпня 2015 року (реєстровий № 4452) про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 22 січня 2007 року (б/н) у розмірі 83 240 грн 48 коп. та витрат, пов'язаних із його вчиненням у розмірі 1 700 грн.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» встановлено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів, додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника, із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судами попередніх інстанцій, що 22 січня 2007 рокуПАТ КБ «ПриватБанк» було надано ОСОБА_4 кредит у розмірі 15 000 грн зі сплатою за користування кредитними коштами 30 % річних, на підставі заяви останнього, в якій, зокрема, зазначено про те, що ця заяви разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку є невід'ємними частинами та складають кредитний договір (а. с. 27-30).

21 травня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис (за реєстровим № 4452) про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 22 січня 2007 року (б/н) у розмірі 83 240 грн 48 коп. та витрат, пов'язаних із його вчиненням, у розмірі 1 700 грн (а. с. 9).

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій, з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, обґрунтовано виходили із того, що подані банком нотаріусу документи не підтверджують безспірність заборгованості за кредитним договором, оскільки не було надано оригіналу кредитного договору. Крім того, виконавчий напис було вчинено після закінчення трирічного строку з дня виникнення у відповідача права вимоги її стягнення, оскільки строк дії кредитної картки закінчився у січні 2011 року, а виконавчий напис нотаріуса вчинений 21 серпня 2015 року.

Також, виходячи зі змісту вищевказаної заяви вбачається, що позивач просив надати йому кредит у розмірі 15 000 грн зі сплатою за користування кредитними коштами 30 % річних, а не 18 757 грн 03 коп. зі сплатою 60 % річних як вказано у розрахунку заборгованості, який було надано приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису.

Крім того, заява позивача від 22 січня 2007 року не містить умов щодо сплати позивачем як позичальником неустойки, яку стягнуто виконавчим написом нотаріуса.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, отже колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.К. Парінова

М.В.Демяносов

А.В.Маляренко