АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 676/9287/14-ц
Провадження № 22-ц/792/842/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Карпусь С.А.

суддів: Ярмолюка О.І., Пєнти І.В.

секретаря Бондаря О.В.

з участю: ОСОБА_1, представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4, представника Головного управління юстиції в Хмельницькій області ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду від 11 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, Головного управління юстиції в Хмельницькій області про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання частково недійсним договору дарування та визнання права на спадкування 1/4 житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, треті особи Камянець-Подільське МБТІ, приватний нотаріус ОСОБА_7.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_8, реєстраційної служби Камянець-Подільського міськрайонного управління юстиції про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання частково недійсним договору дарування та визнання права на спадкування 1/4 житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами. В обґрунтування вимог зазначала, що 02.09.1998 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 та стала проживати разом з чоловіком в житловому будинку по вул. Смірнова, 3 в м. Камянець-Подільський, в

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10 Провадження №22-ц/792/842/16

Доповідач Карпусь С.А. Категорія № 19,24

якому є зареєстрованою з 12.05.2005 року. 05 січня 2013 року чоловік помер. Після смерті чоловіка його мати ОСОБА_8, отримавши свідоцтво про право власності на нерухоме майно, подарувала вказаний будинок ОСОБА_3, що підтверджується договором дарування від 06.10.2014 року.

Вважає, що житловий будинок є спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_9, оскільки в житловому будинку, що належав матері її син ОСОБА_9 за свої кошти провів реконструкцію будинку, обладнав паровим опаленням, водопостачанням та газопостачанням, добудував до нього добудову та господарські будівлі, провів ремонт. За її участю було побудовано сарай, замінено вікна на веранді, вхідні двері, двері в кімнаті, труби водопостачання та придбано котел. Частка, що належить ОСОБА_9 в цьому будинковолодінні, успадкована нею та ОСОБА_8 в рівних частках, відповідно її частка в майні становить ?, а частка матері ?. Посилаючись на те, що видане реєстраційною службою на імя ОСОБА_8 свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями порушує її права як спадкоємця майна ОСОБА_9, просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке видане реєстраційною службою Камянець-Подільського міськрайонного управління юстиції 28.02.2014 року, визнати недійсним договір дарування цього майна, що вчинений 06.10.2014 року від імені ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3, скасувати проведену державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Також визнати житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами спільною сумісною власністю матері та сина. Визнати за нею право власності на 1/4 цього житлового будинку в порядку спадкування. Визнати за ОСОБА_8 право власності на ? житлового будинку.

Ухвалою Камянець-Подільського міськрайонного суду від 16 січня 2015 року до участі у справі в якості третіх осіб залучено Камянець-Подільське МБТІ та приватного нотаріуса ОСОБА_7.

Ухвалою Камянець-Подільського міськрайонного суду від 29 січня 2015 року замінено відповідача у справі - реєстраційну службу Камянець-Подільського міськрайонного управління юстиції на правонаступника головне управління юстиції в Хмельницькій області як територіальний орган Міністерства юстиції України.

Рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду від 11 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог. Вона посилається на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права. Зокрема судом не застосовано закон, який підлягав застосуванню, а саме п.4 ст. 368 ЦК України. Всі поліпшення та реконструкція житлового будинку, надвірних споруд та будівель були проведені за кошти ОСОБА_9. Його мати отримала свідоцтво про право власності на все поліпшене будинковолодіння після смерті сина ОСОБА_9. Являючись членом сімї матері, ОСОБА_9 вклав значні кошти та працю в поліпшення житлового будинку з господарським спорудами, відповідно мати неодноразово говорила, що це будинок сина і залишила на його користь заповіт, який до його смерті не був скасованим. Суд не врахував пояснення відповідача ОСОБА_3, показання свідка ОСОБА_11, свідка ОСОБА_12, надані документальні підтвердження про придбання ним будівельних матеріалів, їх оплату, і помилково дійшов висновку, що вона немає права на частку у спадковому майні. Суд не застосував ст.ст. 1216, 1218 ЦК України. Висновком експертизи підтверджено, що поліпшення по відношенню до ринкової вартості будинку становить 21%.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 10 листопада 2016 року залучено до участі в справі в якості відповідача правонаступника померлої ОСОБА_8 внука ОСОБА_6.

Відповідач ОСОБА_6, приватний нотаріус Камянець-Подільського міськрайонного нотаріального округу ОСОБА_7, представник МБТІ м. Камянець-Подільський в судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, від них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, тому в силу ст. 305 ЦПК України розгляд справи проводиться без їх участі.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали.

Інші учасники заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_8 разом з дочкою ОСОБА_13 в жовтні 1968 року після смерті чоловіка ОСОБА_14 набули у спільну часткову власність недобудований житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Смірнова, 3 в м. Камянець-Подільський. 15 грудня 1982 року було завершено будівництво домоволодіння та здано в експлуатацію, в 1988 році ОСОБА_8 було дозволено провести реконструкцію існуючої веранди. 06 листопада 1992 року дочка подарувала матері належну їй частку будинковолодіння. 15 червня 1998 року за вказаною адресою ОСОБА_8 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,059 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, про що свідчить державний акт на право приватної власності на землю. Після реконструкції будинковолодіння ОСОБА_8 17 липня 2013 року отримала декларацію про готовність житлового будинку з прибудовою до експлуатації, 28 лютого 2014 року отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке зареєстроване 28.02.2014 року, а 06 жовтня 2014 року подарувала належне їй майно ОСОБА_3.

З 1988 року в цьому будинку проживав син ОСОБА_9, який 2 вересня 1998 року зареєстрував шлюбу з позивачем. З того часу позивач вселилась в житловий будинок, в якому зареєструвалась 12 липня 2005 року. 05 січня 2013 року ОСОБА_9 помер, після його смерті спадщину у вигляді грошових заощаджень отримала позивач ОСОБА_1.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що в період з 1988 року чоловік, а з 1998 року вона разом з ним і до дня смерті чоловіка за його кошти та з її участю провели реконструкцію та добудову до житлового будинку, збудували господарські приміщення, зробили поліпшення у житловому будинку, який значно зріс у вартості. Після смерті чоловіка вона продовжувала покращувати стан житлового будинку. Вважала, що будинок з надвірними спорудами внаслідок цього є спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що дає їй право на спадкування належної йому частки і тому просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на ? частину будинковолодіння.

Статтею ст. 17 Закону України "Про власність", яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Аналогічне передбачене статтею 368 ЦК України, згідно з частиною 4 якої майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним в письмовій формі.

Аналіз вказаного законодавства свідчить про те, що особи мають досягнути домовленість про створення спільної сумісної власності, яку викласти у письмовому договорі.

Проте під час розгляду справи позивач не надала достовірних та належних доказів на підтвердження досягнутої між матірю та сином домовленості про створення спільної сумісної власності на вказане домоволодіння і таких не встановлено судом.

В судовому засіданні позивач визнала, що вона вселилась в даний будинок як дружина ОСОБА_9, спільного господарства та спільного бюджету з ОСОБА_8 вони не вели, належними їм коштами кожен розпоряджався окремо. Позивач на надала доказів, що вона вселилась як член сімї власника житлового будинку.

Згідно з вимогами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали

спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

На день смерті ОСОБА_9 не був співвласником вказаного будинковолодіння і за життя за ним не визнавалось право власності на ? його частину.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Доводи апеляційної не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_9 вклав значні кошти та працю в поліпшення будинковолодіння №3 по вул. Смірнова в м. Камянець-Подільський, про що свідчать показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, накладні на придбання будівельних матеріалів, висновок основної та додаткової судової будівельно - технічної експертизи, дії його матері, яка 10.11.1992 року склала на користь сина заповіт на все належне їй майно, не заслуговують уваги, оскільки не є підставою для визнання спірного будинку спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тому розглядаючи справу відповідно до ст. 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд не мав підстав для задоволення вимог ОСОБА_1. Всі інші доводи викладені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції, їм дана належна оцінка, тому відхиляються як необґрунтовані та такі, що не спростовують зроблених судом висновків.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду від 11 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ ОСОБА_15

Суддя /підпис/ ОСОБА_16

Суддя /підпис/ ОСОБА_17

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду С.А. Карпусь