Справа № 473/1369/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"03" червня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Висоцької Г.А.

при секретарі Радєвій Н.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

11.04.2016 року позивач ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 4638,13 грн. за період з 01.01.2013 року по 01.04.2016 року, оскільки заборгованість по аліментам накопичилась з вини боржника.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, під час якого в них народилася двоє дітей: донька Руслана, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання яких 25.03.2002 року постановою Вознесенського міського місцевого суду Миколаївської області з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 13.03.2002 року і до їх повноліття.

ОСОБА_2 вищевказану постанову суду ігнорував, вчасно та у повному обсязі аліменти не сплачував, у зв'язку з чим виникла заборгованість, посилаючись на зазначені обставини, просила позов задовольнити.

Ухвалою суду від 26.04.2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено - Відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Позивач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання повідомлена належним чином, її представник адвокат ОСОБА_1 позовну заяву підтримала, посилаючись на викладені в ній обставини справи, просила суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити, зазначивши, що вини відповідача у накопиченні заборгованості по аліментах немає, оскільки відповідну частку його доходу бухгалтерія ПАТ «Зелений Гай» та центр зайнятості утримували та перераховували позивачу, але з вини бухгалтерів та державного виконавця при зміні місця роботи виконавчий документ не потрапляв вчасно до підприємства або установи, через що відрахування провадились пізніше.

Крім того, просили врахувати складне матеріальне становище та стан здоров»я відповідача.

Начальник відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 проти задоволення позову не заперечував, зазначив, що в утворенні заборгованості винен відповідач, який не повідомляв виконавця про зміну місця роботи, до того ж бухгалтерія ПАТ «Зелений Гай» не надсилала до відділу звіти про здійснені відрахування та виплати.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, виконавче провадження № 36554213 по боржнику ОСОБА_2 по стягненню аліментів, суд прийшов до наступного.

Сторони перебували у шлюбі, від даного шлюбу мають двох дітей: донька Руслана, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Постановою Вознесенського міського місцевого суду Миколаївської області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання дочок ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 13.03.2002 року і до їх повноліття ( а.с. 98 ).

На підставі цієї постанови, 25.03.2002 року Вознесенським міським місцевим судом Миколаївської області видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

14.02.2013 року державним виконавцем Відділу ДВС Вознесенського МРУЮ Миколаївської області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання вищевказаного виконавчого листа і згідно листа від 15.02.2013 року боржника, за адресою, зазначеною у виконавчому листі було повідомлено про обовязок сплачувати аліменти у розмірі ? частини ( а.с. 53- 54 ).

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19.05.2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягнуто додаткові витрати на дитину у розмірі 5500 грн., судові витрати в розмірі 450 грн. 50 коп., а всього 5950 грн. 50 коп.

Згідно з копіями довідки-розрахунку Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській областізаборгованість за аліментами станом на 01.05.2016 року становить 15148,17 грн. ( а.с. 10, 89 ).

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому, відповідно до ст. 60 ЦПК України обов'язок доказування того, що несплата аліментів була наслідком наявності поважних причин, покладено на платника аліментів, а суд, за аналогією з цивільним законодавством, повинен виходити із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання.

Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили.

З роз'яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів », вбачається, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

З матеріалів дослідженого в судовому засіданні виконавчого провадження № 36554213 по боржнику ОСОБА_2 вбачається, що останній працює посезонно в ПАТ «Зелений Гай», після звільнення стає на облік до Вознесенського міськрайонного центру зайнятості, але інформація про повідомлення ним державного виконавця про зміну місця роботи відсутня.

Посилання відповідача на його юридичну необізнаність щодо його обовязку повідомляти державного виконавця про зміну місця роботи та проживання, суд сприймає критично, оскільки незнання закону не звільняє від відповідальності.

В судовому засіданні також встановлено, що частина провини за накопичення заборгованості у відповідача також лягає на державного виконавця, який невчасно, тобто через значний проміжок часу звернув стягнення на доходи боржника 08.06.2015 року та 24.05.2016 року ( а.с. 70-72, 82,97)

До того ж матеріали зазначеного виконавчого провадження свідчать про неналежне виконання бухгалтером ВАТ « Зелений Гай» своїх обовязків щодо стягнення заборгованості з боржника у розмірі 50 % від отриманого ним доходу та звітування щодо здійснення відрахувань з травня 2013 року по грудень 2014 року ( а.с. 23-27, 66-67).

За такого, є підстави вважати, що заборгованість зі сплати аліментів, виникла і з вини відповідача ОСОБА_2 також, який хоч і не ухиляється від виконання батьківського обов'язку по утриманню дітей, але неналежно виконує свій обовязок відповідно до вимог ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», тому повинен нести цивільно-правову відповідальність тільки за скоєне ним самим.

При визначенні розміру пені за прострочення сплати аліментів суд враховує правову позицію висловлену в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року по справі № 6-81цс13 про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

За висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 25.11.2015 року в справі № 6-2022цс15 правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обовязку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобовязань.

Виходячи з викладеної правової позиції, та розміру заборгованості за кожен місяць, яка визначається як різниця між нарахованою сумою аліментів та сплаченою відповідачем, він визначений позивачем невірно з урахуванням 302.09 грн., сплачених ОСОБА_2 у березні 2016 року і становить 4544,30 грн.

При врегулюванні цивільних правовідносин, суд має відповідно до положень ст. 3 ЦК України виходити із загальних засад цивільного законодавства про справедливість, розумність та добросовісність, і не допускати таких ситуацій, коли розмір неустойки призводитиме до того, що аліментнозобовязані особи не здатні будуть погасити заборгованість взагалі, оскільки практично усі їх кошти будуть іти на погашення пені.

Тому відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України, суд вважає, що з урахуванням скрутного матеріального положення боржника, який з 25.01.2016 року перебуває на обліку у Вознесенському МРЦЗ та отримує допомогу по безробіттю у розмірі 1102,40 грн. ( а.с. 103), його стану здоровя - страждає на хронічні захворювання: остеохондроз, гіпертонічна хвороба 11 ст., міокардіофіброз та має сплатити позивачу за рішенням суду від 19.05.2016 року додаткові витрати на дитину у розмірі 5500 грн., що позов підлягає задоволенню частково, відповідач має нести відповідальність за прострочення сплати аліментів співрозмірно його вині, відповідно до наведеного судом розрахунку у розмірі 1000 грн.

Відповідно до положень ст.79,88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові втрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ч. 1, 2ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, а граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_5 понесла судові витрати, пов'язані з отриманням правової допомоги, яку надавала їй адвокат ОСОБА_1, розмір яких (900 грн. 00 коп.) (а.с. 10, 100- а ) узгоджується з положеннями Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

За такого, з відповідача на користь позивача належать до стягнення судові витрати, виходячи з ступеня задоволення позовних вимог (22 %), в розмірі 198 грн.

Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212- 215 ЦПК України, суд - В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2013 року по 01.04.2016 року в сумі 1000 грн. та 198 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551 ( пятсот пятдесят одну ) гривну 20 копійок на користь Держави в особі Державного бюджету Вознесенського району (банк ГУ ДКУ в Миколаївській області, МФО 826013, р/р №0113, код платежу 22030001, ).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Висоцька Г.А.