У Х В А Л А

Іменем України

02 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Бондаренка Ю.О.,

суддів: Куцина М.М., Собослоя Г.Г.,

при секретарі: Сочка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 березня 2016 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Ужгородський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, зобов'язання вчинити дії, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зобов'язання не чинити перешкод у вселенні, проведення ремонтних робіт , -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Ужгородський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження будинком в АДРЕСА_1, шляхом позбавлення ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання в Ужгородському районному відділі Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 24.09.1988 року по 22.01.2007 року сторони перебували у шлюбі. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син - ОСОБА_4. З моменту розірвання шлюбу відповідачі в будинку не проживають, житлом не користуються, витрати пов'язані з утриманням будинку не несуть, комунальні платежі не сплачують. Сама реєстрація відповідачів в будинку порушує право позивача на вільне володіння належним йому майном та призводить до додаткових витрат. Відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.02.2015 року про поділ спільного майна подружжя, відповідачу виділено приміщення з домоволодіння з посиланням на необхідність влаштування перегородок, зміною функціональних призначень приміщень. Зазначає, що вселення відповідача можливе лише у випадку існування окремої ізольованої квартири, виділеної відповідачу, а наразі відповідач намагається протиправно провести непогоджену в установленому порядку реконструкцію та вселитись у приміщення, які не ізольовані від приміщень позивача, порушуючи у такий спосіб його право на недоторканість житла. На думку позивача ОСОБА_3 не вчинено жодних дій щодо створення вказаних у рішенні суду приміщень з тим, щоб вони становили окремий ізольований об'єкт нерухомого майна.

В подальшому позивач збільшив позовні вимоги та просив зобов'язати відповідача вчинити дії щодо будівництва окремої ізольованої квартири у виділених приміщеннях шляхом реконструкції домоволодіння в АДРЕСА_1, відповідно до чинних ДБН іправил на підставі отриманого дозволу відповіданого органу місцевого самоврядування щодо проведення реконструкції та проекту погодженого ОСОБА_3 в установленому порядку .

ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_2 з зустрічним позовом в якому просила зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у проведенні ремонтних робіт по влаштуванню перегородок та інших необхідних конструктивних елементів для виділення окремого житлового приміщення у будинку АДРЕСА_1 згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2015 року, справа №2-1249/11, та при встановленні межових знаків та будівництві огорожі по межі земельних ділянок, які виділені їй із спільної земельної ділянки АДРЕСА_1 згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2015 року, та вселенні до будинку АДРЕСА_1

Позовні вимоги мотивовані тим, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2, в 2003 році вони придбали житловитй будинок АДРЕСА_1 Після розлучення, в будинку проживає тільки позивач за первісним позовом який не допускав її до житла, в зв'язку з чим вона вимушена проживати в іншому місці. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області їй виділено приміщення та земельну ділянку, однак позивач (за первісним позовом) не допускає до спільного будинку, перешкоджає їй робити ремонтні роботи по влаштуванню свого окремого житлового приміщення згідно рішення суду та не дає можливості оформити право власності на розподілені земельні ділянки.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.03.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Ужгородський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зобов'язання не чинити перешкод у вселенні, проведення ремонтних робіт - задоволено та зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 у вселенні та вселено до будинку АДРЕСА_1 а також зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 у проведенні ремонтних робіт по влаштуванню перегородок та інших необхідних конструктивних елементів для виділення окремого житлового приміщення у будинку АДРЕСА_1 згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2015 року, справа № 2-1249/11, та при встановленні межових знаків та будівництві огорожі по межі земельних ділянок, які виділені їй із спільної земельної ділянки АДРЕСА_1 згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2015 року, справа № 2-1249/11.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішення ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дане рішення, як таке що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права та просить ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити а в задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

В судовому засіданні прелдставник позивача за первинним позовом підтримав апеляційну скаргу та просили задовольнити з підстав зазначених в ній

Представник ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інтенції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 24.09.1988 року зареєстрували шлюб в міськвідділі ЗАГСу м. Ужгорода, Закарпатської області актовий запис № 716. (а.с.6) В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 року у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4. 26 листопада 2003 року ОСОБА_2 придбав будинок АДРЕСА_1 (а.с.11). Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22 січня 2007 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано, неповнолітнього ОСОБА_4 залишено на вихованні ОСОБА_3 (а.с.6).

У відповідності до ст. 155 ЖК України житлові будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучені, власника не може бути позбавлено права користування житловим будинком (квартирою), крім випадків, встановлених законом.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2015 року, яким встановлено, що спірний будинок є спільною власністю, між сторонами проведено поділ майна, ОСОБА_3 виділено приміщення з домоволодіння в АДРЕСА_1, а саме: приміщення житлового будинку літ.А - коридор площею 4,9 м.кв.; приміщення житлового будинку літ.А -житлова кімната площею 19,6 м.кв.; приміщення житлового будинку літ.А - кухня площею7,4 м.кв.; приміщення житлового будинку літ.А - суміщений санвузол площею 5,1 м.кв.; приміщення житлового будинку літ.А - кладова площею 6,8 м.кв.; приміщення літньої кухні (житловий будинок літ. В) площею15,4 м.кв.; приміщення літньої кухні (житловий будинок літ. В) площею 16,0 м.кв. приміщення літньої кухні (житловий будинок літ. В) площею 5.8 м.кв.; колодязь -№1, огорожа - №2, вбиральна - Д, прибудова А1 залишити в спільному користуванні власників. Земельну ділянку площею 0,1673 га з кадастровим номером НОМЕР_1 розподілити в такому порядку, а саме: земельну ділянку під забудовою та двором площею - 616,8 кв.м, залишити в спільному користуванні співвласників; земельну ділянку площею 1056,2 кв.м., розділено по - 528,1 кв.м. згідно додатку VI висновку експерта №70 від 29 вересня 2014 року; земельну ділянку площею 0,0874 га з кадастровим номером НОМЕР_1 наданої для ведення особистого селянського господарства розташованої за адресою : АДРЕСА_1, розподілити відповідно до визначених ідеальних часток ? та ? по - 437 кв.м. кожному згідно додатку VIІІ висновку експерта № 70 від29 вересня 2014 року.(а.с.7-10)

З копії висновку судової експертизи №70 вбачається, що реальний розподіл житлового будинку технічно можливий відповідно до діючих ДБН при виконанні робіт по незначному переплануванні приміщень. (а.с.127-190)

З довідок Сторожницької сільської ради від 17.11.2015 року (а.с. 60-62) вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_3, але не проживає за даною адресою з 2008 року, крім того, за даною адресою проживають без реєстрації ОСОБА_7 з березня 2005 року, ОСОБА_8 разом з донькою з 2008 року.

В суді першої інстанції було встановлено, що між сторонами - колишнім подружжям - склались неприязні стосунки, позивач ОСОБА_2 перешкоджає відповідачу ОСОБА_3 у користуванні спірним будинком, перешкоджає її вселенню, що було підтверджено показами свідка ОСОБА_8 позовна заява та звернення до Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_3 не проживає в спірному приміщенні з поважних причин, тому відсутні підстави для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

ОСОБА_3 є власницею приміщення житлового будинку літ.А - коридор площею 4,9 м.кв.; приміщення житлового будинку літ.А - житлова кімната площею 19,6 м.кв.; приміщення житлового будинку літ.А - кухня площею7,4 м.кв.; приміщення житлового будинку літ.А - суміщений санвузол площею 5,1 м.кв.; приміщення житлового будинку літ.А - кладова площею 6,8 м.кв.; приміщення літньої кухні (житловий будинок літ. В) площею15,4 м.кв.; приміщення літньої кухні (житловий будинок літ. В) площею 16,0 м.кв. приміщення літньої кухні (житловий будинок літ. В) площею 5.8 м.кв.; будинку АДРЕСА_1

Згідно ст.316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Сам факт проживання ОСОБА_3 в іншому будинку не впливає на зміст права власності.

Відповідно до ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Зі змісту ст.383 ЦК України вбачається, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За ст.150 Житлового кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати,заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав щодо задоволення зустрічних позовних вимог про вселення у спірний будинок та зобов'язання відповідача за зустрічним позовом не чинити їй перешкоди у проведені ремонтних робіт, встановленні межових знаків та будівництва огорожі по межі земельних ділянок знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають до задоволення.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_2 не вчиняє ніяких дій щодо вселення ОСОБА_3, та ОСОБА_4, виконання ремонтних робіт, спростовано даними про звернення ОСОБА_3 в міліцію та Висновком Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області (а.с.90-91), які є належними та допустимими доказами в розуміння ст. 58,59 ЦПК України. Перешкоджання позивача і призвело до звернення відповідачки з зустрічним позовом до суду за захистом своїх прав.

Перешкоджання ОСОБА_2 у вселенні ОСОБА_3, та виконанні нею ремонтних робіт, грубо порушує права позивачки за зустрічним позовом.

Посилання апелянта на те, що відповідач не має прав на будинок так - як це право нічим не підтверджено є безпідставним, оскільки право спільної сумісної власності подружжя трансформується у спільну часткову власність. Позивачці, як співвласнику на підставі рішення суду виділена частина домоволодіння АДРЕСА_1 і вона як співвласник має право користуватись нею.

Враховуючи що виділенню підлягають наявні в натурі приміщення, твердження про те що виділені ОСОБА_3 приміщення будинку не існують, спростовані самим рішення Ужгородського міськрайоного суду від 11.02.2015 року, який виділив позивачці приміщення з будинку.

З врахування викладеного суд першої інстанції, вірно встановив обставини справи та характер правовідносин, що виникли між сторонами і ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, а доводи апеляційної скарги спростовані наявними в матеріалах справи доказами.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.209,218,303,307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: