Провадження № 2/752/4683/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.11.2016 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретаря - Безверхої Н.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

за участю представника позивача - ОСОБА_2

за участю представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ICTV) про захист гідності, честі та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, суд -

Встановив

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, підтримавши який в судовому засіданні зі своїм представником, просив

- спростувати недостовірну інформацію відносно ОСОБА_1, поширену Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ICTV) під час офіційного виходу програми «ІНФОРМАЦІЯ_2» з ОСОБА_4 о 19 годині 20 хвилин, у такій формі: відповідно до рішення Шевченківського районного суду міста Києва повідомляємо, що під час трансляції програми «ІНФОРМАЦІЯ_2» з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 нашим телеканалом були допущені помилки щодо оцінки діяльності лікаря ОСОБА_1 та невідповідність щодо визначення його діяльності як лікаря. На даний час встановлено, що відсутні будь-які підстави для звинувачення ОСОБА_1 у кримінально караних діяннях та аморальності. ОСОБА_1 не намагався спонукати будь-кого до вбивства чи інших протизаконних дій. Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ІСТV) приносить свої вибачення ОСОБА_1 за те, що таким висвітленням його діяльності було завдано шкоди його честі, гідності та діловій депутації;

-стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ІСТV) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду заподіяну порушенням його особистих (немайнових) в розмірі 500 000 гривень, судовий збір в розмірі 8051 грн. 21 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 22790 грн.

В обґрунтування позову позивач вказував, що він є внутрішньо переміщеною особою та вимушений був покинути своє постійне місце проживання, щоб зберегти своє життя та життя своєї родини від негативних наслідків збройного конфлікту, що має місце на території міста Єнакієве, Донецької області, яка є територією проведення антитерористичної операції.

17 червня 2016 року він надав українському телеканалу «Ukrlife» он-лайн інтерв'ю про власне життя, причини залишення свого рідного міста Єнакієве, болючий період коли він був викрадений представниками іноземної держави, а також про особистий досвід роботи лікарем в умовах перебування в полоні у бойовиків, весною-літом 2014 року.

Крім того, він вважає, що у вказаному інтерв'ю він висловив своє бачення патріотизму та відданості державі, своє бачення про роль, яку відіграє лікар, якого взяли в полон під час збройного конфлікту та дуже коротко зазначив проблеми лікаря, який працює «на передовій».

22 червня 2016 року йому зателефонували з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ІСТV) та запропонували надати інтерв'ю кореспонденту «Надзвичайних новин» ОСОБА_4, яке він надав 23 червня 2016 року кореспонденту ОСОБА_4, під час якого фактично повторив раніше висловлені ним думки та ще раз підтвердив, що є патріотом України незважаючи на те, що побував у полоні та був підданий знущанням зі сторони іноземних військ. Інтерв'ю тривало 40-45 хвилин, але журналіст попередила його, що в ефір вийде лише 8-10 хвилин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 о 19 годині 20 хвилин відповідачем в телепрограмі «ІНФОРМАЦІЯ_2» за авторством ОСОБА_4, була поширена інформація відносно позивача, яка не відповідає дійсності.

Позивач вважає, що у даній програмі, що була поширена на телеканалі, який належить відповідачу містилася інформація про його життя та діяльність в умовах перебування на території, де проводиться антитерористична операція, були допущені грубі перекручування, а також відвертий цинізм, однобокість та упередженість у висвітленні його діяльності, як лікаря взагалі, що призвело до приниження його честі, гідності та ділової репутації, а також порушено його конституційне право на свободу думки та слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Також позивач вказує, що діями відповідача йому заподіяно моральної шкоди, яку він оцінює в 500 000 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказувала, що позивачем не доведено факту поширення відеозапису, наданого ним у якості сюжету передачі «ІНФОРМАЦІЯ_2» від ІНФОРМАЦІЯ_1, в ефірі телеканалу «ICTV» та не надав інформації щодо способу та джерела отримання такого відеозапису та просила суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Згідно ст. 277 ЦК України, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з положеннями ст. 10 ЦПК України та ст. 277 ЦК України, обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, а позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Разом з тим, згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до положень п. 15 вказаної Постанови Пленуму, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно п.п. 19, 21 даної Постанови Пленуму, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Вказані у позовній заяві вислови журналіста ОСОБА_4 на думку суду не можна вважати твердженнями, оскільки характер висновків та мовні засоби останньої є її особистими оціночними судженнями які містять критичну оцінку нею поглядів позивача.

В рішенні по справі Лінгенс проти Австрії (12/1984/84/131) Європейський суд наполягає, що свобода вираження поглядів становить одну з основних підвалин демократичного суспільства і одну з принципових умов його прогресу і самореалізації кожної особи, та робить розрізнення між твердженнями факту та оціночними судженнями.

Вимога щодо доведення правдивості оціночного судження є неможливою та порушує свободу вираження поглядів та думки. Люди мають право мати думки та висловлювати їх вільно з питань, які становлять їх інтерес, думки, які дехто чи навіть усі можуть вважати перебільшеними, обмеженими або упередженими, але думки, яких вони чесно дотримуються.

Європейський суд у своїй судовій практиці дотримується підходу щодо захисту свободи вираження, вказуючи, що свобода висловлювати свої погляди є правом людини, визнаним у світі, мабуть, найбільш широко. Свобода слова визнається цінною, оскільки публічні обговорення є можливим інструментом досягнення суспільних цілей та вираження особистих поглядів саме по собі є людським благом пошуку істини, досягнення справедливості, викриття негативних тенденцій у суспільстві і взаємовідносинах між людьми.

Разом з тим, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні було встановлено, що інформація, надана позивачем суду на CD диску, яку він просив визнати недостовірною, була отримана ним з мережі Інтернет.

Пунктами 8 та 9 вказаної Постанови Пленуму роз'яснено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична особа або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, то суд приймає рішення по суті заявлених вимог та відмовляє в позові до неналежного відповідача.

Позивачем не було надано належних та допустимих доказів в підтвердження тієї обставини, що саме відповідачем було поширено недостовірну інформацію щодо нього на телеканалі ICTV.

За таких обставин, суд приходить до висновку про залишення позову без задоволення.

У зв'язку із залишенням без задоволення основної вимоги позову, слід відмовити у задоволенні похідної вимоги про стягнення моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із засад цивільного судочинства справедливості, добросовісності і розумності та з урахуванням балансу інтересів скерованих в принципах зазначених в ст. 3 ЦК України

Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими обґрунтовуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, копіями: відповіді, витягами з веб-сайтів та відеозаписом (а.с. 23, 35-36, 37-58).

Доводи позивача спростовуються вищевказаними доказами та висновками і на думку суду не можуть бути підставою для задоволення позову.

Крім того, суд керувався вимогами Конституції України, ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», рішеннями Європейського суду з прав людини, Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Керуючись ст. ст. 10-11; 28-29; 57-60; 158; 179; 185; 209; 212; 214-215 ЦПК України, суд -

Вирішив

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ICTV) про захист гідності, честі та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя