АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Марцинкевич В.А.
справа № 755/7239/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Соколової В.В., Ратнікової В.М.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Міністерство юстиції України про визнання змін до договору недійними,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1,Міністерства юстиції України про визнання змін до договору недійсними.

Обгрунтовував свої вимоги тим, що14.10.2008 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко В.Ф. та зареєстрований в реєстрі № 3145. Згіднго з умовами вказаного договору покупець ОСОБА_1 мала сплатити 21000 грн., однак кошти нею сплаченіне були.

Восени 2015 рокупозивачу стало відомо про внесення нотаріусом Шевченко В.Ф. змін до договору, а саме: «Дописаному вірити, читати підписами під цим договором, ми продавець та покупець підтверджуємо про повний розрахунок між нами та про відсутність матеріальних та інших претензій один до одного». Вказанівиправлення відбулося після оформлення в реєстрі нотаріальних дій самого договору купівлі-продажу квартири. Зміни до правочину були здійснені без відома і згоди позивача.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.07.2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсними зміни до договору купівлі-продажу квартири від 14.10.2008 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко В.Ф. та зареєстрований в реєстрі № 3145, а саме: «Дописаному вірити, читати підписами під цим договором, ми продавець та покупець підтверджуємо про повний розрахунок між нами та про відсутність матеріальних та інших претензій один до одного».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представниа відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Посилається на те, що 14.10.2008 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Відповідно до п.1 даного договору продавець передав, а покупець прийняв у власність квартиру.

Відповідно до п.6 даного договору, продаж квартири здійснено за 21000 грн. - текст вказано машинописом. Нотаріусом здійснено дописку до п.6 договору купівлі-продажу квартири, оскільки потреба даної дописки спричинена тим, що вказаний пункт 6 договору може бути трактований сторонами чи третіми особами по різному в силу його нечіткого формулювання

У зв'язку з цим нотаріусом було доповнено пункт формулювання: «підписами під цим договором, ми продавець та покупець підтверджуємо про повний розрахунок між нами та про відсутність матеріальних та інших претензій один до одного».

Вчинена нотаріусом нотаріальна дія по суті і змісту була вчинена відповідно до п.23 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №30/5 (в редакції чинній на момент посвідчення правочину та внесення дописки). Вказана дописка не створила жодного нового зобов'язання для сторін та не змінила обсяг прав чи обов'язків сторін договору.

Вказує на те, що суд першої інстанції не розглянув клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Позивач та його представник в судовому засідання проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14.10.2008 року між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко В.Ф. та зареєстрований в реєстрі № 3145.

Згідно з п.1 договору купівлі-продажу продавець передає у власність покупця, а покупець приймає у власність квартиру АДРЕСА_2.

Пунктом 6 договору передбачено, що за домовленістю сторін продаж зазначеної квартири здійснено за 21000 грн.

Як вбачається з копії вказаного договору купівлі-продажу квартири, який не містить дописок нотаріуса, його було посвідчено 14.10.2008 року приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу ШевченкомВ.Ф. Договір підписано у присутності нотаріуса. Особу сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_3 квартири, що відчужується перевірено. Даний договір складено у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, з яких один залишається у справах приватного нотаріуса ШевченкаВ.Ф.

Вказана фотокопія договору була засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оніщук О.І.

Як вбачається з матеріалів справи в подальшому до договору купівлі-продажу приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко В.Ф. було внесено зміни, а саме: «Дописаному вірити, читати підписами під цим договором , ми продавець та покупець підтверджуємо про повний розрахунок між нами та про відсутність матеріальних та інших претензій один до одного».

З листа відповіді №38/01-16 від 13.07.2016 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Оніщук О.І. на запит Дніпровського районного суду вбачається, що 22.10.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оніщук О.І. за реєстровим №20812 було вчинено нотаріальну дію, а саме: засвідчення вірності однієї фотокопії на двох сторінках з договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком В.Ф. 14.10.2008 року за реєстровим №3145, дію вчинено на бланку ВМА №3044918 (з реєстру для реєстрації нотаріальних дій).

За вчиненням вказаної нотаріальної дії до нотаріуса звернулася особисто ОСОБА_1, дані якої записані в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій з поставленням її підпису за отримання документу.

Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 654 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Виходячи з наведеної норми на нотаріуса покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені Законом України «Про нотаріат», з метою надання їм юридичної вірогідності. Тому нотаріальне посвідчення змін до правочину, які не відповідають справжній волі особи, означає відсутність юридичної вірогідності, а отже й юридичної визначеності правочину і перебуває поза межами вказаної законної мети діяльності нотаріуса.

Згідно з абз.1 п.23 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року (в редакції, яка діяла на момент внесення змін до договору купівлі-продажу) тексти нотаріально посвідчуваних правочинів, засвідчуваних копій (фотокопій) документів і виписок з них, тексти перекладів та заяв повинні бути написані зрозуміло і чітко; числа і строки, що стосуються змісту посвідчуваних правочинів, мають бути позначені хоча б один раз словами, а назви юридичних осіб без скорочень і із зазначенням їх адреси.

Відповідно до положень абз.3, 4, 5 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України дописки і виправлення повинні бути застережені нотаріусом перед підписом відповідних осіб (сторін правочинів та інших осіб, які підписали правочин, заяву та ін.) і повторені в кінці посвідчувального напису.

При цьому виправлення мають бути зроблені так, щоб усе помилково написане, а потім закреслене можна було прочитати. Виправлення, зроблені в тексті нотаріально оформлюваного документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії (наприклад, копія документа), застерігаються нотаріусом лише в кінці посвідчувального напису до підпису нотаріуса і проставлення печатки.

Якщо документ, що підлягає посвідченню або засвідченню, викладений неправильно чи неграмотно (чи складений з порушенням вимог чинного законодавства), нотаріус пропонує особі, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії, виправити його або скласти новий. На бажання зацікавленої особи документ може бути складений нотаріусом.

Частиною 1 ст.215 ЦК Українивизначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК Українизміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до роз'яснень, які викладені в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Доказів того, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 14.10.2008 року сторони погодили те умови договору згідно з якими: «ми продавець та покупець підтверджуємо про повний розрахунок між нами та про відсутність матеріальних та інших претензій один до одного» матеріали справи не містять.

Оскільки відповідачем згідно з ст.ст.10, 60 ЦПК України не було надано належних доказів того, що внесені нотаріусом зміни до договору купівлі-продажу були погоджені позивачем та відповідали його волевиявленню, а відтак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову та визнання змін до договору купівлі-продажу недісними, оскільки дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко В.Ф. при внесення дописки до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 14.10.2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не відповідали вимогам Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ч.3 ст.203 ЦК України.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не застосовані наслідки пропуску строку позовної давності колегія суддів відхиляє, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач не пропустив строк позовної давності, так як дізнався про порушення його прав восени 2015 року.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді