АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/346/16 Справа № 205/8722/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Басова Н. В. Доповідач - Гайдук В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського А.Б., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 09 березня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний ОСОБА_3 автомобіль «Шевролет Авео», державний номер НОМЕР_1. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачам було завдано матеріальної та моральної шкоди, а тому, уточнивши свої вимоги, ОСОБА_3 просив стягнути на його користь з ОСОБА_5 суму завданої матеріальної шкоди - 79403,23 грн. та 20000 грн. моральної шкоди, а ОСОБА_4 просила суд стягнути на її користь 20000 грн. моральної шкоди, а також покласти на відповідача судові витрати (а.с. 3-7, 127-133).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено (а.с. 207-210).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в зв'язку з чим ставить питання про скасування судового рішення в частині відмовлення у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в сумі 79403,23 грн. й ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині (а.с. 216-219).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не було доведено вини ОСОБА_5 у даній дорожньо-транспортній пригоді.

Проте погодитись з такими висновку суду не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 березня 2014 року о 21 год. 20 хв. водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем «Опель Омега», державний номер НОМЕР_3, по автодорозі «Знаменка-Луганськ-Ізвар'їно» в районі 190 км + 500 м, допустив зіткнення з автомобілем «Шевролет Авео», державний номер НОМЕР_1, який стояв на проїжджій частині після зіткнення з автомобілем «ЗАЗ Сенс», державний номер НОМЕР_2. Зазначені обставини підтверджуються постановою про закриття кримінального провадження від 11 вересня 2014 року (а.с.8-11).

Відповідно до звіту № 2629 від 25 березня 2014 року про оцінку вартості матеріальних збитків, спричинених власнику автомобіля «Шевролет Авео», державний номер НОМЕР_1, вартість завданих матеріальних збитків по передній частині даного автомобіля складає 17442,06 грн. (а.с. 18-27).

Згідно до звіту № 2633 від 23 квітня 2014 року розмір збитків заданих власнику автомобіля «Шевролет Авео», державний номер НОМЕР_1 складає 57568,50 грн., а ринкова вартість аварійно пошкодженого автомобіля становить 9408,16 грн. (а.с. 45-64).

Відповідно до звіту № 12/0115 від 16 січня 2015 року розмір збитків заданих власнику автомобіля «Шевролет Авео», державний номер НОМЕР_1 складає 79091,10 грн., що дорівнює ринковій вартості автомобіля до пригоди, а ринкова вартість аварійно пошкодженого автомобіля становить 16275,36 грн. (а.с. 105-112).

Згідно до звіту № 12/0315 від 12 березня 2015 року ринкова вартість автомобіля «Шевролет Авео», державний номер НОМЕР_1 складає 108180,65 грн. (а.с. 134-136).

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 2995 від 10 січня 2016 року, виконаної відповідно до ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2015 року, вартість автомобіля «Шевролет Авео», державний номер НОМЕР_1 до вчинення дорожньо-транспортної пригоди 09 березня 2014 року з автомобілем марки «Опель Омега», державний номер НОМЕР_3, з врахуванням вже наявних пошкоджень від зіткнення з автомобілем «ЗАЗ Сенс», державний номер НОМЕР_2 складає 38193,73 грн.; вартість автомобіля «Шевролет Авео», державний номер НОМЕР_1 після вчинення дорожньо-транспортної пригоди 09 березня 2014 року в пошкодженому стані складає 11353,95 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля «Шевролет Авео», державний номер НОМЕР_1 в результаті його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 09 березня 2014 року автомобілем марки «Опель Омега», державний номер НОМЕР_3 складає 59229,19 грн.; вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Шевролет Авео», державний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 09 березня 2014 року за участю автомобіля марки «Опель Омега», державний номер НОМЕР_3, без врахування пошкоджень від зіткнення з автомобілем «ЗАЗ Сенс», державний номер НОМЕР_2 складає 55392,36 грн. (а.с. 263-267).

За правилами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України матеріальна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності , інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За правилами ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як роз'яснено у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 (далі - Постанова), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Крім того, в п. 5 Постанови вказано, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об'єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

Таким чином, законом не ставиться можливість покладення відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. У даних правовідносинах цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини.

Отже, приймаючи до уваги, що автомобіль позивача в момент дорожньо-транспортної пригоди стояв на проїжджій частині після зіткнення з іншим автомобілем, неможна вважати, що дана дорожньо-транспортна пригода була саме взаємодією джерел підвищеної небезпеки у розумінні ст. 1188 ЦК України.

Проте, зазначені обставини та вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції, який намагався встановити вину відповідача.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у стягненні з відповідача на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди в сумі 76903,23 грн. із прийняттям в цій частині нового про часткове задоволення цих позовних вимог.

Виходячи з даних судової автотоварознавчої експертизи № 2995 від 10 січня 2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача (59223,19 грн.) перевищує його ринкову вартість у непошкодженому стані, до першої пригоди (55392,36 грн.).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню всього 27879,78 грн., а саме: різниця між ринковою вартістю автомобіля після першої пригоди та вартістю автомобіля в пошкодженому стані: 38193,73 грн. - 11353,95 грн. (відповідно) = 26839,78 грн., а також вартість за проведення автотоварознавчих досліджень - 1040 грн. (а.с. 44, 104, 133а).

При цьому судова колегія не вбачає підстав для стягнення витрат на евакуацію автомобіля в розмірі 1400 грн., оскільки передня частина автомобіля вже була пошкоджена в результаті іншої пригоди, а позивачем не надано доказів того, що саме після зіткнення з автомобілем під керуванням відповідача ОСОБА_5 автомобіль втратив можливість самостійного пересування.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому колегія суддів, керуючись положеннями ст.303 ЦПК України перевіряє судове рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог.

Вирішуючи питання судових витрат, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 підлягають стягнення витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог - 585,48 грн. (278,80 грн. в суді першої інстанції та 278,80 грн. * 110 % = 306,68 грн. в апеляційній) та витрати на правову допомогу - 2500 грн., які згідно акту позивач сплатив адвокату ОСОБА_3 (а.с. 15).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2015 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та ухвалити в цій частині нове.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09 березня 2014 року, - 27879,78 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі - 3085,48 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: