09.02.2016 Єдиний унікальний номер 205/8408/15-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
09 лютого 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Басової Н.В.,
при секретарі Сахончик Я.О.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зобовязання вчинити певні дії,-
Позивач 30 листопада 2015 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що на підставі договору дарування від 14.04.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_7, реєстровим 463, позивачу належить квартира за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м ОСОБА_8, 4/162. Вказана квартира була подарована чоловіком позивачки ОСОБА_9 На даний час у квартирі зареєстровані сторонні особи, які були зареєстровані на спірній житловій площі до реалізації арештованої квартири з публічних торгів та не проживають за адресою своєї реєстрації з 2011 року. Позивач просила визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м ОСОБА_8, 4 кв.162; зобовязати третю особу зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Від представника позивача, який діє на підставі довіреності надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, про день, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпровя», про причини неявки не повідомили, письмових заяв не надходило. З письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.
Матеріалами справи встановлено, що квартира № 162 на житловому масиві ОСОБА_8, 4в м. Дніпропетровську належить на праві власності ОСОБА_1, на підставі договору дарування квартири, посвідченого 14 квітня 2015 року, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, за реєстровим № 463 (а.с.6,7).
В квартирі № 162 на житловому масиві ОСОБА_8, 4в м. Дніпропетровську зареєстровано місце проживання: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 (а.с.10).
Встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в квартирі № 162 на житловому масиві ОСОБА_8, 4в м. Дніпропетровську не проживають, в ній відсутні їх особисті речі.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В сулу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов`язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Отже, оскільки відповідачі вже на протязі тривалого часу не проживають у спірній квартирі, то суд вважає, що є всі підстави визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою № 162 на житловому масиві ОСОБА_8, 4в м. Дніпропетровську, що є підставою для зняття їх з реєстрації за вказаною адресою.
Разом з тим, вимоги позивача про зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській областізняти відповідачів з реєстрації місця проживання є таким, що не ґрунтуються на законі, оскільки Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській областіє третьою особою по справі та права позивача не порушував та в матеріалах справи відсутня відмова на звернення позивача.
Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
На підставі викладеного, і керуючись ст. 321 ЦК України, ст.ст. 5, 6, 10, 27, 57-60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою № 162 на житловому масиві ОСОБА_8, 4в м. Дніпропетровську, що є підставою для зняття їх з реєстрації за вказаною адресою.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.В. Басова