РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2015

Хмельницький міськрайонний суд

в складі:головуючого судді - Салоїд Н.М.,

при секретареві - Лоб І.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

та представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький в залі суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Ружичанської сільської ради Хмельницького району

Третьої особи: управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі

про визнання договору дарування земельної ділянки, договору купівлі-продажу жилого будинку, державного акта на право власності на земельну ділянку недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсними рішення Ружичанської сільської ради та свідоцтва про право власності на жилий будинок недійсними

в с т а н о в и в:

У жовтні місяці 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який мотивував тим, що 22 липня 1999 року Ружичанською сільською радою ОСОБА_7 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, що в с. Ружичанка Хмельницького району по вулиці Кірова, 24 для обслуговування жилого будинку з надвірними будівлями. Означений акт було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 207.

08 лютого 2014 року ОСОБА_7А, котра була власником земельної ділянки, померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

16 липня 2014 року йому видане свідоцтво про вступ у права спадкування. Вказане свідоцтво видане реєстратором по справам спадковості у м. Беєр-Шеви, держава Ізраїль та завірене апостилем, згідно Гаазької Конвенції від 05 жовтня 1961 року.

Однак 14.09.2000 року Ружичанською сільською радою Хмельницького району відповідачу ОСОБА_8 на ту ж саму земельну ділянку було видано Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,405 га, розташованої по вулиці Кірова, 24 у с. Ружичанка Хмельницького району, з яких 0,25 га для обслуговування жилого будинку і господарських споруд та 0, 155 га для ведення особистого підсобного господарства.

05 жовтня 2009 року між відповідачем ОСОБА_5 (дарувальником) та ОСОБА_4 (обдарованою) було укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,25 га, що знаходиться за адресою с. Ружичанка, вул. Кірова, 24 за цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку (кадастровий номер земельної ділянки :01:003:1193).

На підставі укладеного договору дарування ОСОБА_4В видано Державний акт на право власності на земельну ділянку 04 лютого 2010 року. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 26 грудня 2013 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13.11.2013 року скасовано та ухвалено нове рішення яким визнано недійсним Державний акт на право власності на землю виданий 14.09.2000 року ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,405 га із цільовим призначенням обслуговування житлового будинку 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства 0,155 га.

Вважає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, а тому, оскільки Державний акт на землю, виданий Ружичанською сільською радою 14.09.2000 року визнано недійсним, тому земельна ділянка площею 0,25 га, що знаходиться по вулиці Кірова, 24 у с. Ружичанка за цільовим призначенням обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, відчужена особою, яка не мала права цього робити просив визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, укладений ОСОБА_8 та ОСОБА_4, визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім»я ОСОБА_4, витребувати її з чужого незаконного володіння, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки та її кадастровий номер.

В ході судового розгляду представник позивача заявлені вимоги щодо скасування державної реєстрації та кадастрового номера залишив без розгляду. В судовому засіданні заявлені позовні вимоги збільшив, просив визнати недійсним рішення Ружичанської сільської ради від 20.04.1995 року, визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок видане на ім»я ОСОБА_8 загальною площею 48,6 кв.м. та договір дарування житлового будинку загальною площею 48,6 кв.м. укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_4, посвідчений 05 жовтня 2009 року. Окрім того, вважає необхідним визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,25 га, яка розташована по вулиці Кірова, 24 у с. Ружичанка та визнати недійсним Державний акт на право власності на означену земельну ділянку та витребувати її з чужого незаконного володіння у ОСОБА_6, оскільки ОСОБА_4 продала як житловий будинок, так і спірну земельну ділянку останній.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлених вимог не визнав. Суду пояснив, що спір в частині визнання недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку площею 0,25 га по вулиці Кірова в с. Ружичанка Хмельницького району та визнання недійсним договору дарування означеної земельної ділянки від 05.10.2009 року вже був вирішений судом по спору між тими самими сторонами та про той самий предмет.

Вважає, що в частині визнання недійсним рішення Ружичанської сільської ради від 20.04.1996 року про інвентаризацію жилого будинку та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок загальною площею 48,6 кв.м. розташований по вулиці Кірова, 24 у с. Ружичанка Хмельницького району позивачеві слід відмовити, позаяк ОСОБА_5 є власником вказаного жилого будинку. Його право власності на нього виникло до набуття у власність ОСОБА_7, матір»ю позивача, земельної ділянки відповідно до Державного акту, виданого 22.07.1999 року.

Вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння позивач мотивує тим, що на спірній земельній ділянці розміщено належний його матері житловий будинок, однак ідентифікувати його не можна, позаяк площа подарованого будинку становить 60 кв.м., а загальна площа будинку відповідно до технічного паспорта складає 73,8 кв.м. Належна ОСОБА_6 земельна ділянка має визначену конфігурацію і координати поворотних точок, зміна конфігурації (площі, лінійних промірів, тощо) такої ділянки чинним законодавством не передбачена. Право витребувати майно з чужого незаконного володіння належить власнику майна, однак доказів, які б підтверджували факт реєстрації за ним права власності позивач не надав.

Представник Ружичанської сільської ради Хмельницького району в судове засідання не зявився, повідомлений про час і місце судового розгляду справи у передбаченому законом порядку. Подав заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності повноважного представника.

Представник третьої особи управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі в судове засідання не зявився, повідомлений про час і місце судового розгляду справи у передбаченому законом порядку.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з»явились, повідомлені про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку. Подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, заслухавши доводи позивача викладені у позовній заяві та його представника, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи доказами встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом достовірно установлено, що по вулиці Кірова, 24 у с. Ружичанка Хмельницького району знаходиться два жилих будинки: один із них цегляний загальною площею 73,8 кв.м., який на праві власності належить ОСОБА_9 на підставі договору дарування, посвідченого секретарем виконавчого комітету Ружичанської сільської ради Хмельницької району 17.08.1973 року.

Інший цегляний будинок, розташований на цій же земельній ділянці належить ОСОБА_5 на підставі рішення виконавчого комітету Ружичанської сільської ради Хмельницького району за № 10 від 20 квітня 1996 року, яким проведено інвентаризацію жилого будинку розташованого в с. Ружичанка Хмельницького району по вулиці Кірова, 24 та видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок 06 червня 1995 року загальною площею 48,6 м.кв. ОСОБА_8

08 лютого 2014 року померла ОСОБА_7, яка останнім часом постійно проживала держава Ізраїль. Все належне їй майно вона заповідала своєму сину ОСОБА_3, котрий прийняв у передбаченому законом спадщину, подавши заяву до Хмельницької районної державної нотаріальної контори 24 липня 2014 року, а також у Беєр-Шеви держава Ізраїль і отримав свідоцтво про вступ у права спадковості, однак спадкових прав не оформив та свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок та земельну ділянку не отримав.

Згідно заповіту ОСОБА_10 посвідченого секретарем виконавчого комітету Ружичанської сільської ради Хмельницького району 06 липня 1982 року ним заповідано все належне йому на день смерті майно на користь онуків ОСОБА_3 та ОСОБА_11.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого державним нотаріусом Хмельницької районної державної нотаріальної контори 21 серпня 1986 року ОСОБА_3 є власником однієї другої частини спадкового майна глинобитного, критого шифером, жилого будинку жилою площею 18 кв.м. Означене свідоцтво підлягало реєстрації у виконавчому комітеті Ружичанської сільської ради Хмельницького району, однак зареєстроване не було та означена частина будинку в бюро технічної інвентаризації зареєстрованим не значиться.

За зазначеною адресою розташований такий глинобитний жилий будинок, належного батькові сторін у справі, ОСОБА_10, як останньому і єдиному члену колгоспного двору на підставі запису в по господарській книзі за № 482 Ружичанської сільської ради.

За погосподарським номером по вулиці Кірова, 24 у с. Ружичанка Хмельницького району відкритий на ім»я ОСОБА_10 рахувалось 0.44 га землі, однак він закритий у зв»язку із його смертю та був відкритий на ім»я ОСОБА_9, площа земельної ділянки становила 0.25 га.

На ім»я ОСОБА_9 ОСОБА_12 22 липня 1999 року Ружичанською сільською радою був виданий Державний акт на право приватної власності на землю, який зареєстровано В Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 207 для обслуговування належного їй жилого будинку господарських будівель і споруд.

ОСОБА_5 незаконно приватизував всю земельну ділянку та отримав Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,405 га за цільовим призначенням обслуговування житлового будинку 0.25 га та ведення особистого підсобного господарства 0,155 га, в тому числі земельну ділянку і будинок, що належав ОСОБА_5 ОСОБА_12

Тому, рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 26 грудня 2013 року означений Державний акт про право власності на землю виданий 14 вересня 2000 року ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,405 га із цільовим призначенням обслуговування житлового будинку 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства 0,0155 га визнано недійсним.

Однак, 05 жовтня 2009 року за договором дарування ОСОБА_5 подарував своїй доньці ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,25 га, що розташована по вулиці Кірова, 24 у с. Ружичанка Хмельницького району для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на належала дарувальнику на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, виданого йому 14.09.2000 року та 04 лютого 2010 року їй видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, що посвідчує її право власності.

У визнанні недійсними договорів дарування спірних земельних ділянок від 05.10.2009 року та державних актів на право власності на земельні ділянки від 04.02.2010 року відповідно до яких ОСОБА_4 оформила право власності на спірне майно цим рішенням відмовлено.

Як вбачається із викопіювання плану земельної ділянки, що була приватизована ОСОБА_7, вона ніяким чином не порушувала прав ОСОБА_5 щодо земельної ділянки, на якій розташований належний йому будинок та частина старого будинку, належного в свій час ОСОБА_10, одна друга частина якого в даний час належить ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_10 ОСОБА_13 Інший спадкоємець за заповітом ОСОБА_11 спадкових прав на означений будинок не отримав.

За договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 24 травня 2012 року ОСОБА_4 продала означену земельну ділянку ОСОБА_6, яка зареєструвала своє право власності на означену земельну ділянку. За договором купівлі-продажу вона стала і власником будинку по вулиці Кірова, 24 у с. Ружичанка Хмельницького району.

Відповідно до положень частини 1 ст. 388 ЦК України у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

При цьому за змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Таким чином, захист порушеного права можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно.

Згідно вимогам ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 26.12.2013 року яким апеляційну скаргу ОСОБА_3 подану в інтересах ОСОБА_7 як власника спірної земельної ділянки задоволено та визнано недійсним Державний акт на право власності на землю ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,405 га, в задоволенні визнання недійсним договорів дарування відмовлено.

ОСОБА_5 всупереч волі власника земельної ділянки, право якого посвідчувалось Державним актом на землю, користуючись тим, що означена земельна ділянка не мала кадастрового номера приватизував земельну ділянку, котра йому не належала. Тому й право власника рішенням апеляційного суду поновлене та Державний акт на право власності на земельну ділянку було визнано недійсним.

Однак, укладення такого договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0.25 га між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 порушував права власника земельної ділянки ОСОБА_5 ОСОБА_12 та фактично порушує права спадкоємця її прав та обов»язків позивача ОСОБА_3 відповідно до статті 1218 ЦК України і не припинилися внаслідок її смерті.

Фактично він позбавлений можливості оформити спадкові права на земельну ділянку площею 0,25 га, що належала його матері. Спадщину після її смерті він прийняв, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_7 зверталась до землевпорядної організації з метою розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку на території Ружичанської сільської ради Хмельницького району надану для будівництва та обслуговування житлового будинку у с. Ружичанка по вулиці Кірова, 24.

Означена документація разом із файлом обміну даними результатів землевпорядних робіт в електронному вигляді (обмінного файлу) подана для перевірки до Хмельницької регіональної філії Дердавного підприємства «Центр державного земельного кадастру». За результатами перевірки обмінного файлу встановлено накладку на земельну ділянку ОСОБА_4. Означені обставини підтверджуються протоколом перевірки файлу обміну даними результатів землевпорядних робіт в електронному вигляді (обмінного файлу) від 15.11.2010 року.

Отже на даний час позивач ОСОБА_3 позбавлений можливості сформувати спірну земельну ділянку, присвоїти їй кадастровий номер та здійснити державну реєстрацію в межах, визначених Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку, виданого їй 22 липня 1999 року.

Згідно із ч. ч. 1-6, 9 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно з чужого незаконного володіння не залежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_7, який прийняв спадщину, звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК України, тому у нього виникло право володіння та користування зазначеним будинком та земельною ділянкою з моменту відкриття спадщини, у зв'язку з чим він має право на захист порушеного права, в тому числі шляхом звернення до суду з позовом про витребування цього майна від добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, а також визнання права власності на це майно, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

У даному випадку право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом не визнається ОСОБА_6, яка вважає себе добросовісним набувачем (власником), що унеможливлює набуття позивачем права власності на спірну земельну ділянку шляхом видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом у нотаріуса.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності, зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Тому позов в частині витребування майна з чужого незаконного володіння підлягає задоволенню та слід витребувати у відповідача ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0.25 га призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку в межах визначених Державним актом ОСОБА_7, оскільки земельна ділянка вибула з її володіння поза волею власника.

Такий висновок відповідатиме правовому висновку Верховного Суду України у справі за № 6-164цс12 згідно з яким в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України).

Таким чином, оскільки, як установлено судом, спірна земельна ділянка була відчужена ОСОБА_4 ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу земельної ділянки 24.05.2012 року поза її волею, то позивач має право домагатися відновлення свого права на неї. Прийнявши в установленому законом порядку спадщину позивач з часу її відкриття набув речові права на успадковану земельну ділянку право володіння та право користування нею і, відповідно, право на захист цих прав. Право розпорядження зазначеною квартирою виникає в позивача з часу державної реєстрації його права власності на квартиру (ч. 2 ст. 1299 ЦК України).

Однак, суд не вбачає підстав для визнання недійсними рішення Ружичанської сільської ради Хмельницького району від 20 квітня 1995 року за № 10 «Про проведення додаткової інвентаризації жилого будинку» та свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, видане Ружичанською сільською радою Хмельницького району від 06.06.1995 року, загальною площею 48,6 кв.м., оскільки означені правовстановлюючі документи ніяким чином законних прав та інтересів ОСОБА_3 не порушують.

Також суд відмовляє у визнанні недійсним договору дарування житлового будинку загальною площею 48,6 кв.м. належного на праві власності ОСОБА_5, розташованого теж по вулиці Кірова, 24 у с. Ружичанка Хмельницького району, позаяк ніякого відношення до будинку належного ОСОБА_7 він не має, не знаходиться на її частині земельної ділянки відповідно до її Державного акту на право власності на землю, побудований до 1995 року та не є стороною означеного договору.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача про визнання правочину недійсним. Такий захист можливий лише шляхом задоволення індикаційного позову, котрий суд вважає в цій частині задовольнити, оскільки земельна ділянка вибула поза волею власника.

Не знаходить суд, і підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку № 24, загальною площею 48,6 кв.м. по вулиці Кірова у с. Ружичанка Хмельницького району, позаяк позивач не є стороною цього договору, він ніяким не порушує його прав та охоронюваних законом інтересів. Належний житловий будинок ОСОБА_7 на цій же земельній ділянці загальною площею 73,8 кв.м., не відноситься до предмету укладеного договору. З цих підстав право власності відповідача є не порушеним, тому у його задоволенні слід відмовити.

Посилання представника ОСОБА_4 на те, що в частині визнання недійсними договорів дарування та Державного акта на право приватної власності на землю на земельну ділянку серії ЯИ № 161824 відповідно до якого ОСОБА_4 є її власником провадження підлягає закриттю, оскільки є рішення апеляційного суду Хмельницької області від 26.12.2013 року суд це питання вже вирішив є незаконним, позаяк у вказаному провадженні стороною у справі була ОСОБА_7

У означеному провадженні стороною є її син, як спадкоємець померлої, і ним заявлений позов з інших підстав.

Однак позов у цій частині теж задоволеним бути не може із вказаних підстав.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 210, 212-215 ЦПК України, ст.ст.321, 386, 387, 388 Цивільного кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Витребувати із незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,25 га призначену для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по вулиці Кірова, 24 у с. Ружичанка Хмельницького району (кадастровий номер :01:003:1193).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 243,6 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Хмельницький міськрайонний суд до апеляційного суду Хмельницької області.

Суддя: