Номер провадження: 22-ц/785/3573/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

ОСОБА_2

ОСОБА_3,ОСОБА_4

За участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, котрий діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_8 на рішення Суворовського районного суду м. Одеса від 14.03.2016 року по справі за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_8, за участю прокурора Суворівського району м. Одеси, третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної державної адміністрації Одеської міської ради,

-про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_8 до ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної державної адміністрації Одеської міської ради - -про вселення,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2014 року ОСОБА_5 звернулись до суду з позовними вимогами, котрі уточнила та зазначала, що в квартирі АДРЕСА_1 крім неї зареєстровані: ОСОБА_10-ІНФОРМАЦІЯ_1,ОСОБА_7-ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8-ІНФОРМАЦІЯ_3.

У звязку з відкриттям спадщини на будинок № 28 по вул. Дніпровській в м. Одесі відповідачі у липні 2010 року вибули на постійне місце проживання до вказаного будинку, а 26 січня 2011 року отримали свідоцтво про право власності.

З 2013 року актами підтверджена їх відсутність проживання за вищевказаною квартирою. Крім того, позивачка посилається на справу № 523/2829/14-ц в якій є їхні особисті покази щодо не проживання в спірній квартирі, а проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4.

Посилаючись на вимоги ст.107 ЖК України просила визнати їх такими, що втратили право користування спірною квартирою у звязку з вибуттям на постійне проживання в інше жиле приміщення .

В листопаді 2015 року відповідачі звернулись з зустрічним позовом в якому просили суд вселити їх в АДРЕСА_2. Вимоги обґрунтовували тим, що в спірній квартирі зареєстровані та проживали відповідно до розпорядження № 104 від13.09.1993 рок , там знаходились їх особисті речі.

На виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 березня 2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 грудня 2014 року, вони 29.03.2015 року вивезли свої речі з спірної квартири.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 23015 року ,рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 грудня 2014 року- скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Посилаючись на те, що позивачка чинить їм перешкоди у вселенні та користування належної їм на праві користування спірною квартирою просили задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 березня 2016 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_8, за участю прокурора Суворовського району м. Одеси, третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням задоволено частково.

Визнано ОСОБА_9, 1988р.н., такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_3.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 понесені судові витрати в сумі 60,90 грн.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_8, до ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про вселення задоволено частково.

Вселено ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в квартиру АДРЕСА_4.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 понесені судові витрати в сумі 356,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати з ухваленням нового про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, а в зустрічних вимогах-відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на ті ж обставини, що і в позовній заяві та на те, що відповідачі добровільно обрали постійне місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_5., що підтверджується матеріалами кримінальної та цивільної справи в рамках поділу спадкового будинку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_8 просять змінити мотивувальну частину рішення суду та виключити з неї судження про встановлення факту вибуття відповідачів зі спірної АДРЕСА_5 на проживання в інше житлове приміщення, в решті рішення залишити без змін, посилаючи на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків обставинам справи, порушенням судом норм процесуального права. Зокрема посилаються на те, що на виконання рішення суду, що вступило в законну силу, вони змушені були звільнити спірну квартиру, так як позивачка змінила замки та перешкоджала в проживанні , а тому вони 29.03.2015 року вивезли свої речі.

В судове засідання прокурор Суворовського району м. Одеси та представник 3-ї особи орган опіки та піклування Суворовської районної державної адміністрації Одеської міської ради не зявились, про час та місце судового розгляду сповіщені належним чином.

В силу ст.305 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріалами справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідачів підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, районний суд виходив з того, що ОСОБА_9 слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_6 у звязку із вибуттям на постійне проживання в інше житлове приміщення, а саме б.28 по вул. Дніпровській в м. Одесі. Відмовляючи у задоволені позовних вимог до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 районний суд дійшов висновку, що вони не втратили звязку зі спірним житловим приміщенням. При цьому в мотивувальній частині рішення районний суд дійшов висновку що до підтвердження факту їх не проживання в спірній квартирі.

Крім того, районний суд дійшов висновку, що порушене житлове право відповідачів підлягає захисту шляхом їх вселення.

Проте, погодитись з судженням районного суду в частині встановлення факту вибуття відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 зі спірної квартири не можна з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі є наймачами та зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_6.

Позивачка посилалась на те, що у звязку з відкриттям спадщини на будинок № 28 по вул. Дніпровській в м. Одеса, відповідачі у липні 2010 року вибули на постійне місце проживання до вказаного будинку, а 26 січня 2011 року отримали свідоцтво про право на спадщину за законом.

Відповідно до ч.2, ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Матеріалами справи встановлено, що квартира АДРЕСА_7 належить місцевій раді, наймачем житлової площі в зазначеній квартирі є ОСОБА_6; основний квартиронаймач та ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_7 й неповнолітня ОСОБА_8 котрі зареєстровані в цій квартирі (т.1 а.с. 4).

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_9 ОСОБА_7 як спадкоємці першої черги за законом, після відкриття спадщини у вигляді домоволодіння № 28 по вул. Дніпровській в м. Одесі, отримали свідоцтва про право на спадщину за законом і 08.02.2011р., здійснили державну реєстрацію права власності.

Частиною 3 ст. 10 ЦП К України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляю чи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У п.11 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1985 року «№ 2 ( з відповідними змінами) «Про деякі питання ,що виникли на практиці застосування судоми Житлового кодексу України розяснено, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.

На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які

фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного

місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка,

переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці,

перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений

пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Як вбачається з матеріалів справи свідки ОСОБА_11ОСОБА_12 ОСОБА_13 допитані в ході розгляду даної справи , судом першої інстанції, пояснили, що за період з 2010 року по теперішній час неодноразово у різні роки приходили до відповідачів за спірною адресою, де бачили їх особисті речі, майно.

Свідок ОСОБА_14, котра зі своєю співробітницею у жовтні 2014 року проводили обстеження житлових умов малолітньої ОСОБА_8 в АДРЕСА_8 яка підтвердила наявність речей ОСОБА_6 та інших відповідачів у даній квартирі, а саме: меблів,побутової техніки,посуду,одежі,дитячих речей.

Аналогічні покази дані і представником органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради-Стрецкул Л.В.,котра приймала участь у жовтні 2014 року при обстеженні житлових умов малолітньої ОСОБА_8

Судова колегія приймає до уваги ці пояснення так як вони підтверджуються і поясненнями самої позивачки ОСОБА_5, котра в протоколі допиту від 30.03.2015 року в рамках кримінального провадження № 90001547 підтвердила наявність речей відповідачів, що спростовує її доводи у позовній заяві, що відповідачі вивезли свої речі з квартири на початку 2011 року.

Доводи позивача спростовуються письмовими доказами, які знаходяться у матеріалах даної справи, це: ОСОБА_4 комісії у складі начальника дільниці № 7 КП ЖКС «Пересипський» від 14.10.2014 року (а. с. 87), ОСОБА_4 органу опіки та піклування про обстеження житлових умов (а. с. 81-82), ОСОБА_4 обстеження матеріально-побутових умов сімї від 12.05.2009 року, Розпорядження № 104 (а. с. 26), Виписка з домової книги (а. с.27), ОСОБА_4 опломбування від 06. 05. 2011 року (а. с. 35), заява до КП «Теплопостачання» міста ОСОБА_1» від 29.09.2011 року (а. с. 28), ОСОБА_4 від 07.10.2011 року КГІ «Теплопостачання» міста ОСОБА_1» (а. с. 29), квитанція про сплату заборгованості за електроенергію від 04.09.2013 року, квитанція про сплату СДПТ/вивіз сміття від 19.03.2011 року № 13/21, квитанція про сплату за холодну воду від 19.03.2011 р. № 14/22, квитанція про сплату за холодну воду від 16.07.2011 р. № 60/82, квитанція від 16.07.2011 р. № 59/81 за вивіз сміття (а. с. 30-34), талон-повідомлення про звернення до міліції від 21.09.2014р, 14.10.2014 року (а. с. 37), заява до Суворовського РВ міліції ОСОБА_6 від 22.09 2014 року та 29.09.2014 року, заява до Суворовського РВ міліції ОСОБА_7 від 22.09.2014 року (а. с. 38-39), документів на побутову техніку (а. с. 94-103).

Пояснення ОСОБА_15,ОСОБА_16,ОСОБА_17,ОСОБА_18 оцінюються судовою колегією критично, оскільки були надані 01.08.2015 року дільничому інспектору міліції ОСОБА_19 в рамках кримінального провадження за № 90001547, котрі в матеріалах справи взагалі відсутні та постановою від 22.06.2015 року провадження по цій кримінальній справи закрито.

Саме по собі оформлення спадкових справ за іншим житловим приміщенням та судові тяжби по ньому не свідчать про обрання відповідачами цього житла своїм постійним місцем проживання, а тому посилання на отримання спадщини у вигляді житлового будинку само по собі не є правовою підставою для задоволення позову.

Враховуючи вищезазначене судова колегія погоджується з судженням районного суду, що матеріали справи достовірно підтверджують наявність речей відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 у спірній квартирі, та те, що вони не втратили звязку зі спірним житловим приміщенням

Проте, суперечливим є висновок районного суду щодо встановлення факту вибуття відповідачів зі спірної квартири на проживання в інше місце так як 25 березня 2015 року відповідачі вивезли свої речі зі спірної квартири на виконання рішення суду першої інстанції, котре вступило в законну силу. Однак в подальшому воно було скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ 17 червня 2015 року.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції з підстав ст.309 ч.1 п.3,4 ЦПК України підлягає зміні в частині мотивування рішення суду з виключенням посилання на встановлення факту вибуття відповідачів з АДРЕСА_9.

Виходячи з того, що право відповідачів на житло було порушено, вони у визначений законом спосіб звернулись до суду за захистом порушеного права.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що відповідачі не вибували з квартири АДРЕСА_10 на постійне місце проживання в інше житлове приміщення, а тому районний суд прийшов до правильного висновку щодо їх вселення в спірне помешкання так як матеріалами справи встановлено, що позивачка ОСОБА_5 чинить їм перешкоди у вселенні після скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що акт КП ЖСК «Пересипський» не є належним доказом оцінюється критично, так як він містить інформацію щодо предмета доказування і не встановлено, що порядок для його отримання порушено.

Керуючись ст.ст. 218,309, 316, 317 319 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 Юріївни- відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 котрий діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14.03.2016 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини судження про встановлення факту вибуття відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_20 та малолітньої ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_11 на проживання в інше житлове приміщення.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до касаційного суду на протязі 20 днів.

Голодуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді - А.П.Заїкін

ОСОБА_4