Ухвала

іменем україни

09 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

СитнікО.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділ частки в натурі, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 15 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що згідно з договором дарування частини квартири від 29 грудня 2011 року він є власником Ѕ частини чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, а згідно договору дарування частини земельної ділянки від 30 жовтня 2013 року йому належить Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0573 га, розташованої по АДРЕСА_2.

Зазначив, що іншими співвласниками квартири та земельної ділянки є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (після укладення шлюбу - ОСОБА_4), яким належить по ј частині вищевказаних об'єктів нерухомого майна.

Звертав увагу на те, що у нього з відповідачами виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження майна, яке належить їм на праві сумісної власності, у зв'язку із чим просив суд виділити йому у власність частину спільного майна за вищевказаною адресою, загальною площею 44,4 кв. м, а саме: житлову кімнату 1-6, площею 14,5 кв. м, житлову кімнату 1-7, площею 13,5 кв. м, та частину сінів 1 площею 16,4 кв. м, яка прилягає до житлової 1-7, згідно з технічним паспортом, а також виділити йому у власність Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0573 га, розташовану за вищевказаною адресою, та припинити право спільної часткової власності на вказані об'єкти нерухомого майна.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 15 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Виділено ОСОБА_3 у власність Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 згідно з першим варіантом виділу Ѕ частини квартири, зазначеного у висновку додаткової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 16 лютого 2016 року, а саме: в квартирі № 1 приміщення № 1-7 житловою площею 13,5 кв. м, загальною площею 13,5 кв. м; в прибудові до квартири № 1 приміщення І - сіни площею 22,6 кв. м, приміщення ІІ - сіни площею 3,9 кв. м та приміщення 1 - сіни площею 1,8 кв. м, загальною площею 28,3 кв. м.

Зобов'язано ОСОБА_3 виконати наступні будівельні роботи з ізоляції частини квартири: демонтувати дверний блок та закласти дверний отвір з приміщення 1-7 в приміщення 1-1; обладнати двірний отвір з приміщення І в приміщення 1-7.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_4 компенсацію за перевищення частки на 2/100 частини в сумі 23 465 грн.

Виділено ОСОБА_3 у власність Ѕ частини земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_2, згідно з першим варіантом виділу земельної ділянки, зазначеного у висновку додаткової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 26 лютого 2016 року, площею 272,5 кв. м з площею земельної ділянки загального користування 28,0 кв. м з описом розділової межі (земельна ділянка загального користування): по фасаду з відступом від правої бокової межі 3,68 м; поворот ліворуч 7,80 м в глиб земельної ділянки (відстань від правої бокової межі 3,19 м); поворот праворуч 3,60 м; поворот праворуч 7,80 м до фасадної межі (відстань до лівої бокової межі 6,40 м). З розподільчою межею, по правій боковій межі з відступом від фасадної межи 7,80 м; поворот праворуч 6,79 (3,19+3,60) м; поворот ліворуч 5,0 м; поворот праворуч 16,02 м; поворот ліворуч 2,40 м; поворот праворуч 3,25 м; поворот ліворуч 7,73 м до тильної межи земельної ділянки (відстань від лівої бокової межі 8,76 м).

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, та на земельну ділянку по АДРЕСА_2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що згідно з договором дарування частини квартири від 29 грудня 2011 року ОСОБА_3 є власником Ѕ частини чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, а за договором дарування частини земельної ділянки від 30 жовтня 2013 року йому належить Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0573 га, розташованої по АДРЕСА_2.

Іншими співвласниками квартири та земельної ділянки є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (після укладення шлюбу - ОСОБА_4), яким належить по ј частині вищевказаних об'єктів нерухомого майна.

У зв'язку із виникненням між співвласниками суперечок з приводу користування, утримання та збереження вказаного майна, ОСОБА_5 звернувся із указаним позовом про виділ належної йому частки із указаного майна в натурі.

10 березня 2015 року представник позивача звернувся до суду із клопотанням про призначення судово-будівельної експертизи.

Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 10 березня 2015 року призначено у справі судово-будівельну експертизу.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 04 листопада 2015 року за клопотанням представника позивача було призначено додаткову судово-будівельну експертизу у справі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що експерт, об'єднавши частки співвласників ОСОБА_5 та ОСОБА_4, вийшов за межі питань, які суд виносив на вирішення експертизи, тому запропоновані варіанти розподілу майна суд не можуть братись до уваги.

При цьому, запропонований експертом варіант розподілу порушує права відповідачів, оскільки вони заперечують проти об'єднання їх часток, хоча і є рідними братом та сестрою, проте мають свої родини, та не є членами однієї сім'ї.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, відповідно до висновку додаткової судово-будівельної експертизи, виділ належної позивачу Ѕ частини квартири в натурі можливий, однак з відхиленням від ідеальних часток та із зобов'язанням співвласника, якому виділяється частка у спільному майні, здійснити певні будівельні роботи з ізоляції частини квартири. Також апеляційний суд дійшов висновку про можливість виділу в натурі і належної ОСОБА_3 Ѕ частини земельної ділянки, за запропонованим експертом першим варіанту поділу.

Разом з тим колегія суддів суду касаційної інстанції не може погодитися з висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. А тому сторони у справі мають рівні умови на здійснення своїх прав на спірне майно.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України установлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, вони можуть домовлятися про порядок володіння та користування спільним майном, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 152 ЖК УРСР обов'язковою умовою проведення переобладнання і перепланування жилих будинків (квартир), що перебувають у приватній власності, є отримання дозволу на це виконавчого комітету відповідної місцевої ради депутатів, якщо таке переобладнання передбачає втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, та потребують отримання документів, що дають право на їх виконання.

Вирішуючи такі спори, суд з урахуванням вимог ст. 10 ЦПК України з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи та забезпечення здійснення прав сторін на судовий захист повинен відповідно до заявлених вимог запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати, зокрема, висновки технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу будинку в натурі, а у необхідних випадках: висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій тощо, про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань; дані про дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування жилого будинку; дані про характер робіт і їх вартість, які необхідно здійснити для відокремлення виділеної частки будинку або поділу будинку.

У порушення вищезазначених вимог закону, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи при поділі квартири в натурі визначено здійснення переобладнань та перепланувань будинку (зокрема обладнати дверний отвір з приміщення І в приміщення 1-7). У зв'язку із цим слід було з'ясувати, чи зазначені переобладнання квартири в дві окремі квартири передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, та чи потребують отримання документів, що дають право на їх виконання й витребування відповідного дозволу виконавчого комітету місцевої ради та дозволи інших органів.

Переглядаючи рішення районного суду, суд апеляційної інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, не врахував, що при виділі частини квартири в натурі передбачені її переобладнання та перепланування, не з'ясував, чи зазначені переобладнання квартири передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, та чи потребують отримання документів, що дають право на їх виконання, дозволи інших органів й необхідний дозвіл виконкому місцевої ради, який має бути отриманий до винесення судом рішення, що є обов'язковою умовою згідно з вимогами ст. 152 ЖК УРСР.

Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 15 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

О.В. Кафідова

О.М. Ситнік

І.М. Фаловська