Справа № 583/1259/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді - Плотникової Н.Б.

при секретарі - Логвиненко Л.М.

з участю прокурора - Єжаченко А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування - виконавчий комітет Охтирської міської ради Сумської області

про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських права, в якому просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітніх дочок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_5 позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. ОСОБА_1 пояснив, що від спільного шлюбу з ОСОБА_2, який було розірвано рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.09.2014 року, вони мають двох неповнолітніх доньок: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. В липні 2014 року ОСОБА_2 покинула його з дітьми та виїхала в невідомому напрямку. Вже потім дружина йому зателефонувала та сказала, що поїхала на заробітки в Росію, хоча він (позивач) ще раніше був проти від'їзду дружини, так як потреби в цьому не було, їх сім'я була матеріально забезпечена, і у них було двоє дітей, за якими треба доглядати. Він (позивач) телефонував дружині та просив її повернутися, однак та відповіла, що у неї своє життя. Через деякий час він побачив в мережі інтернет фото своєї дружини з іншими чоловіками. І він вирішив розвестись з дружиною. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.09.2014 р. шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. З моменту від'їзду близько двох років відповідачка не зустрічалась та не спілкувалась з доньками, їх долею не цікавилась, ніякої допомоги їм не надавала, неповнолітні діти залишились на його (позивача) утриманні та вихованні. Він (позивач) відводив меншу дочку до першого класу, піклувався про старшу дочку, коли тій зробили операцію і вона була на стаціонарному лікуванні в лікарні, забезпечував і забезпечує їх харчування, одяг, готує з ними уроки, водить їх у різні гуртки. Відповідачки весь цей час не було поряд, вона не проявляла ніякої материнської турботи про дітей, на два роки забула про дітей. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.11.2014 року визначено місце проживання неповнолітніх доньок разом з ним (ОСОБА_1.), за місцем його реєстрації, стягнуто з відповідачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей. З моменту винесення вищевказаного рішення ОСОБА_2 аліменти на платить, жодної матеріальної допомоги дітям не надає. Він (позивач) має стабільний і високий заробіток, має змогу займатися із дітьми вечорами, піклуватися про них, створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх як особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. На даний час він проживає з іншою жінкою, яку діти називають мамою. У квітні 2016 року відповідачка повернулась з Росії та намагалася зустрітися з дітьми в школі, однак діти не бажають спілкувати з відповідачкою, так як вона їх зрадила, покинула їх. Вважає, що відповідачка не може дати дітям і не дає належного виховання та розвитку, матеріального забезпечення, своєю аморальною поведінкою негативно впливає на процес їх виховання. Відповідачка ухиляється від виконання материнських обов'язків по вихованню дочок, тому просить суд позбавити її батьківських прав.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. ОСОБА_2 пояснила, що в липні 2014 р. вона вимушена була поїхати за кордон в Росію, щоб заробити грошей, так як у сім'ї було скрутне матеріальне становище. Чоловік ОСОБА_1 знав про це, спочатку відмовляв її їхати, а потім погодився. Вона (ОСОБА_2.) не відмовлялася від своїх дітей, а лише хотіла заробити для них гроші. Після від'їзду вона телефонувала позивачу, просила поговорити з дітьми, однак ОСОБА_1 не давав їй спілкуватися з дітьми, погрожував, подарунків дітям не приймав та говорив, що вона їм не потрібна. Вона передавала подарунки та гроші через свою куму ОСОБА_7, однак остання боялася їх відносити. До квітня 2016 року вона (відповідачка) не мала фінансової можливості приїхати у Україну. Через те, що вона була за межами України, вона не могла доглядати за своїми дітьми, однак вона знала, що залишила дітей з батьком, і що все буде добре. В квітні 2016 р. вона (ОСОБА_2.) повернулася з Москви в Україну і відразу пішла додому до дітей, однак її вигнала з двору чужа жінка, яка на даний час проживає з ОСОБА_1, не давши їй можливості поспілкуватись з дітьми. Після цього вона (відповідачка) приходила в школу, щоб поспілкуватись з дітьми, зверталась в орган опіки та піклування , щоб побачитись з дітьми. Своїх дітей вона дуже любить та бажає з ними спілкуватися. Вона привезла їм подарунки, частково погасила заборгованість по аліментам. У неї немає іншої сім'ї і вона не уявляє, як бути жити без своїх дітей. Вважає, що позбавлення батьківських прав це крайня міра, тому просить не позбавляти її батьківських прав.

Представник третьої особи - служби у справах дітей виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області Гмиря В.П. в судовому засіданні вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в зв'язку з тим що відповідачка свідомо і умисно покинула дітей, з липня 2014 року ОСОБА_2 самоусунулась від утримання та виховання дітей, аліменти на утримання дітей сплачує частково, упродовж двох років всі турботи по вихованню, утриманню та розвитку дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 лягли на плечі батька ОСОБА_1

Прокурор Охтирської місцевої прокуратури - Єжаченко А.О. в судовому засіданні вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як відповідачка свідомо ухилилась від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, протягом двох років не бачилась з дітьми, не дбала про духовний і моральний розвиток дітей, про їх матеріальне забезпечення. З пояснень дітей в судовому засіданні вбачається, що вони стурбовані тим, що мати їх може забрати від батька, тим самим порушивши їх сімейне благополуччя, а тому в інтересах неповнолітніх дітей позов підлягає задоволенню.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки, її представника, представника служби у справах дітей виконавчого комітету Охтирської міської ради, думку прокурора, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, при цьому суд виходить з наступного.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

За змістом ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція), ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (ст. 9 Конвенції).

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону ( ч.6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

За змістом ст.164 ч.1 п.2, ст.165 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Судом встановлено, що 20.07.2005 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 20.07.2005 року.

Від вказаного шлюбу у сторін народились двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 07.09.2005 року, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 08.10.2014 року.

Судом встановлено, що 16.07.2014 року відповідач ОСОБА_2 залишила сім'ю та поїхала до Російської Федерації, неповнолітні діти залишились на вихованні та утриманні батька - ОСОБА_1, що підтверджується показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_10, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, довідкою головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України від 31.08.2016 року про перетин державного кордону ОСОБА_2, довідкою виконавчого комітету Охтирської міської ради від 15.04.2015 р. №112.

Відповідно до заочного рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.09.2014 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до заочного рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04.11.2014 р. визначено місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5., є місце проживання та фактичної реєстрації їх батька - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, за адресою АДРЕСА_1. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. щомісяця, які підлягають індексації відповідно до вимог закону, на утримання кожної дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5., до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягувати з 08.10.2014 р.

З акта обстеження умов проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 28.04.2015 року, складеного органом опіки та піклування, вбачається, що діти проживають разом з батьком ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_13 в будинку за адресою АДРЕСА_1, де їм створені усі необхідні умови. Діти знаходяться на повному утриманні батька.

Згідно довідок Охтирської загальноосвітньої школи № 11 від 03.06.2016 року за час навчання дітей в школі з вересня 2014 року по травень 2016 року мати дітей - ОСОБА_2 вихованням доньок не займалась, у школі жодного разу не була ні на батьківських зборах, ні для індивідуальної бесіди, не цікавиться проблемами та успіхами доньок, вихованням дітей займається батько, який постійно відвідує батьківські збори, цікавиться станом навчання дітей, піклується їх здоров'ям та зовнішнім виглядом.

Згідно довідки Охтирського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Сумській області № 4216/0241/4 від 30.06.2016 р. заборгованість ОСОБА_2 по аліментам станом на 30.06.2016 р. становить 11006,21 грн.

Згідно висновку органу опіки і піклування Охтирської міської ради від 05.08.2016 року № 01-13/2911 орган опіки і піклування Охтирської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. У висновку зазначено, що з червня 2014 року фактичні шлюбні відносини між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були розірвані. ОСОБА_2 зникла у невідомому напрямку та з цього часу самоусунулася від утримання та вихованні дітей. Аліменти на утримання дітей не сплачує. Упродовж останніх 2 років всі турботи по вихованню, утриманню та розвитку дітей лягли на плечі батька. З моменту народження доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали за адресою проживання батька ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 У будинку зроблений сучасний ремонт, є всі комунальні зручності. Бабуся ОСОБА_13 та цивільна дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_15 беруть активну участь у вихованні та утриманні дітей, під час зайнятості батька на виробництві здійснюють догляд за ними. Діти навчаються у Охтирській ЗОШ І-ІІІ ступенів №11, забезпечені необхідними канцелярськими приладами, навчальними підручниками, іграшками, мають одяг та взуття відповідно до сезону та віку. Батько робить все необхідне для всебічного та гармонійного розвитку дітей. ОСОБА_1 працює помічником бурильника 5 розряду НГВУ «Охтирканафтогаз», здобув вищу освіту, має постійний дохід, середньомісячна заробітна плата становить понад 7500 грн., позитивно характеризується за місцем проживання та роботи. Мати дітей - ОСОБА_2 у співбесіді проведеній із працівниками служби у справах дітей висловила намір щодо свого бажання спілкуватися із рідними доньками, водночас пояснила, що найближчим часом виїжджає працювати за межі України.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до чч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування від 05.08.2016 року № 01-13/2911про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та вважає його недостатньо обгрунтованим та мотивованим, так як він не містить висновків про те, чи відповідає такий крайній захід інтересам дітей та яким чином позбавлення відповідачки батьківських прав захистить інтереси дітей.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 16.07.2014 року залишила сім'ю та поїхала до Російської Федерації, з 16.07.2014 року по травень 2016 року не бачилась та не спілкувалась з дітьми, не надавала їм матеріальної допомоги, не цікавилась їх духовним та фізичним розвитком та не займалася їх вихованням, неповнолітні діти залишились на утриманні та вихованні позивача, що свідчить про винну поведінку відповідачки, яка належним чином не виконувала своїх батьківських обов'язків щодо виховання дочок.

Доводи відповідачки та її представника про те, що відповідачка не мала можливості спілкуватися з дітьми, так як відповідач перешкоджав їй у цьому: не давав їй говорити з дітьми по телефону, не брав від неї подарунки і гроші для дітей, суд не бере до уваги, так як доказів на підтвердження даних обставин суду надано не було. Крім того, відповідачка та її представник не надали доказів про відсутність у ОСОБА_2 в період часу з 16.07.2014 року по квітень 2016 року можливості повернутися з Москви в Україну та займатися вихованням дітей.

Однак ті обставини, що після повернення в Україну відповідачка приходила додому до дітей та в школу, щоб поспілкуватись з дітьми, зверталась в орган опіки та піклування, щоб побачитись з дітьми, частково погасила заборгованість по аліментам в сумі 6000,00 грн., категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав, свідчать про її бажання спілкуватись з дітьми та виховувати їх, та про вчинення нею дій, спрямованих на налагодження стосунків з дітьми та відновлення повноцінного спілкування з дітьми.

Зазначені обставини підтверджуються заявою ОСОБА_2 до органу опіки та піклування від 14.06.2016 р., показами свідка ОСОБА_11 - заступника директора ЗОШ № 11 м. Охтирка, довідкою Охтирського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Сумській області № 4216/0241/4 від 30.06.2016 р. про заборгованість ОСОБА_2 по аліментам.

З огляду на викладене, судом не встановлено такого ступеню винної поведінки ОСОБА_2 щодо ухилення від виховання дітей і свідомого нехтування нею своїми обов'язками, які б дали підстави для застосування крайнього заходу - позбавлення відповідачки батьківських прав.

Крім того, згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ч. 1 ст. 12 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Відповідні до ст. 171 СК України - дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

В судовому засіданні неповнолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 пояснили, що до від'їзду матері у них були добрі відносини з матір'ю, однак після того, як мати покинула їх, вони не бажають її бачити та спілкуватися з нею, так як обіжені на неї, вважають, що вона їх зрадила. Вони бажають, щоб у їх житті нічого не змінювалось і щоб вони продовжували проживати разом з батьком.

Принциповим положення Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в даному випадку думка дітей не є вирішальною у цьому спорі, оскільки бажання дітей з урахуванням їх віку, обставин у справі та існування можливих факторів стороннього впливу на думку дітей має співвідноситися з головною метою - якнайкращого забезпечення інтересів дітей, що полягає в забезпеченні права дітей на безпосереднє спілкування та виховання обома батьками.

Позбавлення відповідачки батьківських прав, на думку суду, у даному випадку буде суперечити як інтересам відповідачки у справі так і інтересам самих дітей, у вихованні, забезпеченні та розвитку яких мати має брати участь.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне застосувати правовий механізм можливості врегулювання даного спору, роз'яснений Верховним Судом Україниу п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», а саме, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Так як відповідачка почала приймати можливі заходи для збереження сімейних зв'язків з дітьми, має бажання брати участь у вихованні та утриманні дітей, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. При цьому суд вважає за необхідне попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, та покласти на орган опіки та піклування виконавчий комітет Охтирської міської ради контроль за виконанням нею батьківських обов'язків.

На підставі викладеного, ст. ст. 150, 164, 165 СК України, Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), керуючись ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, - залишит без задоволення.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Покласти на орган опіки та піклування - виконавчий комітет Охтирської міської ради Сумської області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов'язків відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н.Б. Плотникова