Справа № 645/4806/16-ц
Провадження № 2/645/2609/16
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 грудня 2016 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого судді Сілантьєвої Е.Є.
При секретарі судових засідань Момот О. І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду та просив визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1, а також зняття його з реєстраційного обліку.
Позивач ОСОБА_2, в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Також пояснив, що відповідач фактично не проживає в будинку за місцем реєстрації з 1998 року, з ним не спілкується та до теперішнього часу не з*являється до позивача, місце його проживання не відомо. Відповідач це рідний брат позивача, з 1998 року він не знає де він мешкає та не знає його місце перебування.
У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Враховуючи викладене, відповідач належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.
Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила суд позов задовольнити в повному обсязі. Також пояснила, що вона дружина позивача з яким у шлюбі з 1991 р., а відповідач це брат позивача, який не мешкає за місцем реєстрації. Брата позивача знала дуже добре, а дружину ОСОБА_3 бачила кілька разів. В зв*язку з тим, що у них тяжке матеріальне становище, вони не в змозі сплачувати за комунальні послуги та не мають можливості оформити субсидію. У ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були дуже хороші відносини. Після смерті матері позивача, батько інвалід - без нижніх кінцівок, залишився мешкати з позивачем, відповідач відмовився він нього. ОСОБА_4 залишила роботу та була постійно зі свекром. Загальна площа будинку 80 кв.м., площа кімнат 41,3 кв.м. Всі кімнати відкриті, замків не має, відповідач покинув житлове приміщення добровільно.
Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила суд позов задовольнити в повному обсязі. Також пояснила, що вона донька позивача, народилася в 1992 року, дядька ОСОБА_3 вона не пам*ятає, останній раз бачила приблизно в 1998 році.
Представник Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради правом на участь в судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки. Представник надав заяву з проханням слухати справу за їх відсутністю, не заперечують проти задоволення позовних вимог.
По справі було допитано свідків.
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначила, що вона знає позивача та його сім*ю з 2007 р., з моменту її мешкання по сусідству по АДРЕСА_2. Відповідача не знала, їх будинку поряд з*єднані спільним забором. В будинку мешкає позивач, його дружина та донька, інших осіб не має. Відповідач не мешкає в будинку позивачів, вона була не одноразово у них в гостях. Також свідок зазначила, що позивачі не здійснювали ніяких перешкод у праві проживання відповідачу у будинку, знає що ОСОБА_3 брат позивача, чому не проживає не знає, закритих кімнат не має, ніяких речей відповідача у квартирі не має.
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначив, що знає позивача та його сім*ю з 2007 р., з моменту його мешкання по сусідству по АДРЕСА_2. Також вказав, що він знає, що у позивача є брат, але його ніколи не бачив. В будинку мешкає позивач, його дружина та донька, інших осіб не має. Відповідач не мешкає в будинку позивачів, він був не одноразово у них в гостях. Також свідок зазначив, що позивачі не здійснювали ніяких перешкод у праві проживання відповідачу у будинку, знає що ОСОБА_3 брат позивача, чому не проживає не знає, закритих кімнат не має, ніяких речей відповідача у квартирі не має.
Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні зазначив, що знає позивача та його сім*ю з 2007 р., з моменту його мешкання по сусідству по АДРЕСА_3. Також вказав, що він знає, що у позивача є брат, але його ніколи не бачив. В будинку мешкає позивач, його дружина та донька, інших осіб не має. Відповідач не мешкає в будинку позивачів, він був не одноразово у них в гостях. Будинок складається з чотирьох кімнат. Також свідок зазначив, що позивачі не здійснювали ніяких перешкод у праві проживання відповідачу у будинку, знає що ОСОБА_3 брат позивача, чому не проживає не знає, закритих кімнат не має, ніяких речей відповідача у квартирі не має.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечувала проти такого вирішення справи.
Розглянувши матеріали справи вислухавши пояснення позивача, третіх осіб, свідків, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає необхідним зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У відповідності до ч 3 ст. 10, ч 2 ст.59, ч 1, ч 4 ст..60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно відомостей відділу адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в Харківській області від 31.10.2016 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).
Відповідно до довідки Адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради від 04.10.2016 року №2319-10 у будинку за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, дружина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, але не мешкає з 1998 року (а.с. 5).
Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилаються на те, реєстрація відповідача у належному йому на праві власності будинку порушує його право, як власника майна, та просить суд усунути перешкоди, шляхом зняття відповідача з реєстрації.
Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації також, підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 які, попереджені про кримінальну відповідальність, в судовому засіданні підтвердили факт не проживання відповідача за місцем реєстрації, в будинку позивача.
Згідно відповіді КЗОЗ «Харківська Міська поліклініка № 3» від 03.10.2016 р., ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, який мешкає за адресою АДРЕСА_1 в період з 2003 року по теперішній час до поліклініки за медичною допомогою не звертався, медична картка відсутня (а.с. 4).
Судом вивчалася інформаційна довідка Фрунзенського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківської області № 59 відповідно якої за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано четверо осіб - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак ОСОБА_3 з 1998 року за даною адресою не мешкає. ОСОБА_2 громадський порядок та спокій громадян за місцем мешкання не порушує, спиртними напоями не зловживає, веде нормальний спосіб життя, з сусідами підтримує дружні відносини (а.с. 6).
Як встановлено в судовому засіданні, позивач не має можливості користуватися своєю житловим будинком, який належить йому на законній підставі, оскільки в будинку зареєстрований відповідач.
Відповідно до ст..ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та може звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав. Способом захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання судом цього права.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним.
Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України кожен громадянин має право вільно володіти користуватися і розпоряджатися належним йому на праві власності майном.
Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Проте, вимогами ч. 1 та ч. 4 ст. 156 Житлового Кодексу України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 Житлового Кодексу, а саме: дружина, діти та батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Як вбачається з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування й розпорядження своїм майном.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.
Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік суду не надано.
Докази, що підтверджують той факт, що позивачі якимось чином перешкоджали відповідачу у користуванні спірною квартирою в матеріалах справи також відсутні.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Згідно ст.ст. 64, 156 Житлового Кодексу України відповідачі є членами сім'ї позивача.
Згідно ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач залишаючись бути зареєстрованим у спірній квартирі, наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, у спірній квартирі фактично не проживає з 2007 року, тобто станом на момент розгляду справи більше одного року. Наявність реєстрації відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації.
Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено.
З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, пояснень позивача та третіх осіб, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 .
Що стосується вимоги про зняття відповідача з реєстрації, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки в результаті визнання судом особи такою, що втратила право користування житлом, такі наслідки передбачені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» без додаткового ухвалення рішення суду. До відмови у знятті з реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням (квартирою) права позивача у цьому питанні не порушені і тому суд відповідно до приписів ст. 16 ЦК України про захист права лише у передбачений законом чи договором спосіб не має підстав для ухвалення рішення з цього приводу.
Тобто, рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 27, 59, 60, 74, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218, 224 ЦПК України, ст. 15, 16, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст. 3, 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", суд -
Позов задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Головуючий суддя -