Справа № 750/3271/16-ц
Провадження № 2/750/1354/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Карапута Л.В.,

секретаря Суспо Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комунальне підрприємство "Деснянське" Чернігівської міської ради,

встановив:

30.03.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право на користування квартирою №14 в буд. 50 по вул. Мстиславській в м. Чернігові, оскільки не проживає в ньому з травня 2004 року, тому що його визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України та засуджено до довічного позбавлення волі.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач є його сином, який з 26 листопада 2002 року не мешкає в квартирі АДРЕСА_1, оскільки перебував під вартою. Вироком апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України та засуджено до довічного позбавлення волі, останній не сплачує комунальні послуги, в звязку з чим просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

У судовому засіданні позивач просив позов задовольнити.

Відповідач надіслав до суду заяву, у якій не заперечує проти задоволення позову.

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 просили задовольнити позов.

Представник третьої особи Комунального підприємства "Деснянське" Чернігівської міської ради в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5, що підтверджується особовим рахунком (а.с.3).

Відповідно до довідки № 2/1556 від 22.03.2016 року ОСОБА_2 станом на 22.03.2016 року перебуває в Чернігівському СІЗО.

Відповідно до вироку апеляційного суду Одеської області від 05.08.2005 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України та засуджено до довічного позбавлення волі.

Виходячи з положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі „Кривіцька та Кривіцький проти України" від 02.12.2010 року визнано, що втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Згідно ст. 72 ЖК України передбачено можливість визнання у судовому порядку особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" визначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ч. 3 ст.2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до довідки № 2/1556 від 22.03.2016 року ОСОБА_2 станом на 22.03.2016 року перебуває в Чернігівському СІЗО, який є засуджений до довічного позбавлення волі.

Частина 3 ст. 71 Житлового кодексу України встановлює виключення при яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. До них відносяться:

- призов на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на дійсній військовій службі;

- тимчасовий виїзд з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;

- поміщення дитини (дітей) на виховання в дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника - протягом усього часу їх перебування в цьому закладі, у родичів, опікуна чи піклувальника, якщо в будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім'ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих;

- навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях;

- виїзд в зв'язку з виконанням обов'язків опікуна (піклувальника) - протягом усього часу виконання цих обов'язків;

- влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них;

- виїзд для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому;

- взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї.

Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати

інші члени сім'ї наймача, це житло може бути надано за договором

оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину

до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними

покарання.

У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право

користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом

шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному

пункті.

За правилами ч.2 статті 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При розгляді даної справи суд, як це і передбачено статтею 212 ЦПК України, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не мешкає в квартирі з листопада 2002 року з поважних причин, оскільки знаходився під вартою та є засудженим до довічного позбавлення волі, що не було спростовано позивачем в судовому засіданні.

З врахуванням вищевикладеного, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 208 - 209, 292, 294 ЦПК України, ст.ст. 71,72 ЖК України, суд

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.В. Карапута