АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0413/1500/2012 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/451/К/16 ОСОБА_1
Категорія - 53 (I) Доповідач Грищенко Н.М.
УХВАЛА

Іменем України

12 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Грищенко Н.М.,

суддів Братіщевої Л.А., Соколан Н.О.,

секретар Маслова К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_4» про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток, середньої заробітної пати за час затримки її виплати та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_4» (далі ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4») про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток, середньої заробітної пати за час затримки її виплати та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 03 лютого 1989 року вона працювала у ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4» на різних посадах. За час роботи позивача на підприємстві неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади всім працівникам підприємства. За період роботи з 01 січня 1995 року по 01 березня 2010 року відповідачем неправильно розраховувалась і виплачувалась позивачу заробітна плата при наданні відпусток, а саме: не проводилось коригування заробітної плати, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, з урахуванням підвищень тарифних ставок і посадових окладів у відповідних розрахункових періодах за проміжок часу до підвищення на коефіцієнт підвищення, що призвело до недоплати позивачу за весь період роботи у відповідача заробітної плати за час відпусток. Факт зазначених порушень визнаний відповідачем у спільній постанові генерального директора та голів профспілкових комітетів ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4» від 06 лютого 2012 року. Посилаючись на вказані обставини та уточнивши позовні вимоги в останній редакції від 24 вересня 2015 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3, просила суд стягнути з відповідача на її користь недоплачену заробітну плату за час відпусток в сумі 1426,29 грн., середній заробіток за час затримки виплати недоплаченої заробітної плати у розмірі 48664,77 грн. та моральну шкоду в сумі 5000грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 листопада 2015 року за клопотанням позивача ОСОБА_2 залишено без розгляду позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 листопада 2015 року ОСОБА_2А відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2

Зокрема вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідачем вірно обрахована недоплачена заробітна плата за час відпусток , не взято до уваги коригуючи коефіцієнти.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

ОСОБА_4 встановлено, що ОСОБА_2 в період з 03.09.1989 року по 26.05.2014 року працювала на ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4», трудовий договір розірвано.

Сторони не заперечують, та відповідачем підтверджено, що відповідно до Наказу ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4» №484 від 13.03.2012 року, підприємством нарахована позивачу заробітну плату за час щорічних відпусток за період з 1995 року по 2010 року та виплачена у березні 2012року 1255,14 гривень (а.с.209-210).

Сторони не оспорюють час перебування позивача у відпустці за вказаний вище період (а.с.-173 -185).

Протягом роботи на підприємстві неодноразово знаходився у відпустці.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем в період роботи ОСОБА_2А підвищувались тарифні ставки і посадові оклади на підставі наказів по підприємству №543 від 29.07.1994 р., № 786 від 31.10.1994 р., № 191 від 28.02.1995 р., № 84 від 31.01.1996 р., № 462 від 28.06.1996 р., № 522 від 24.07.1997 р., №312 від 25.04.2000 р., № 1252 від 19.12.2001 р., № 637 від 29.07.2003 р, № 717 від 20.08.2003 р., № 391 від 21.04.2004 р., № 952 від 15.09.2004 р., № 83 від 24.01.2005 р., № 331 від 21.03.2005 р., №92 від 31.01.2006 р., №367 від 05.04.2006 р., №1117 від 02.10.2006 р., № 23 від 05.01.2007р., №624 від 08.05.2007р., № 1432 від 10.10.2007р.,№ 103 від22.01.2008р.,№ 614 від 18.04.2008р, №1269 від 30.07.2008 року, №1705 від 13.10.2008 року неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади працівникам підприємства (а.с.49).

За вказаний період позивач неодноразово перебував у відпустках, отримував заробітну плату та йому нараховувалися, виплачувалися відпускні.

Позивачу у спірному періоді відповідачем неправильно розраховувалась і виплачувалась заробітна плата за час її відпусток, а саме без корегування її заробітної плати, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчислені середньої заробітної плати, у випадках підвищення тарифних ставок та посадових окладів у відповідних розрахункових періодах за проміжок часу до підвищення на коефіцієнт підвищення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що сума недоплаченої заробітної плати за час відпусток сплачена відповідачем ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4» на користь позивача у березні 2012 році.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України Про відпустки порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується при наданні працівникам відпусток.

Згідно підпункту а п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100 (далі - Порядок) цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки. Пунктом 2 Порядку передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Пункт 10 вищевказаного Порядку передбачає, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

З матеріалів справи вбачається, що ВАТ «СУХА БАЛКА», правонаступником якого є ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4», відповідно до наказу №83 від 24.01.2005 року, який доповнено наказом №85 від 25.01.2005 року, у межах своїх повноважень та виходячи із фінансових можливостей, визначило розмір коефіцієнта зростання тарифних ставок і посадових окладів з 01 січня 2005 року. Зазначений наказ є чинним, не порушує права та інтереси працівників, а тому є обовязковим до виконання.

Спільною постановою Генерального директора та профспілкових комітетів ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4» від 06.02.2012 року № 3 (далі Спільна постанова) (том 1, а.с.9) визнано порушення п.10 Порядку при розрахунку заробітної плати за період відпусток працівникам ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4» з 01.01.1995 року по 01.03.2010 року, постановлено провести перерахунок заробітної плати колишнім працівникам ВАТ «СУХА БАЛКА» та ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4» за вказаний період із застосуванням формули: Корегуючий коефіцієнт = 1+ розмір підвищення тарифних ставок та посадових окладів (в частках одиниці) х 0,71).

Враховуючи, що госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат проводиться з урахуванням їх фінансових можливостей і таке рішення приймається виконавчим органом підприємства, відповідно до повноважень встановлених статутом, колегія суддів приходить до висновку, що чинним законодавством передбачено право підприємства визначати розмір коефіцієнта коригування для встановлення середньої заробітної плати за час відпусток при підвищенні тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, а тому відповідач, як госпрозрахункове підприємство, з урахування фінансових можливостей, правомірно здійснив таке коригування і Спільна постанова прийнята на виконання рішення наглядової ради ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4» є обовязковою для виконання.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги представника позивача в частині не врахування відповідачем ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4» при визначені розміру недоплаченої заробітної плати за час відпустки, з огляду на неврахування коригуючи коефіцієнтів, оскільки вони не відповідають вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про акціонерні товариства» управління поточною діяльністю акціонерного товариства здійснює виконавчий орган товариства. До його компетенції належить вирішення всіх питань, пов'язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради.

Виконавчий орган акціонерного товариства може бути колегіальним (правління, дирекція) або одноосібним (директор, генеральний директор).

Згідно частини другої ст. 60 вищезазначеного Закону особа, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу, вправі без довіреності діяти від імені акціонерного товариства, в тому числі представляти його інтереси, вчиняти правочини від імені товариства, видавати накази та давати розпорядження, обов'язкові для виконання всіма працівниками товариства.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей, таке рішення приймається виконавчим органом підприємства, відповідно до повноважень, встановлених його статутом.

Отже, чинним законодавством передбачено право підприємства визначати розмір коефіцієнта коригування для встановлення середньої заробітної плати за час відпусток при підвищенні тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, а тому відповідач, як госпрозрахункове підприємство, з урахуванням фінансових можливостей правомірно здійснив коригування заробітної плати в межах фінансових можливостей підприємства.

Спільна постанова № 3 від 06 лютого 2012 року, ухвалена ПАТ «Євраз ОСОБА_4» та профспілковим комітетом на виконання рішення наглядової ради ПАТ «Євраз ОСОБА_4», є чинною і обов'язковою для виконання на підприємстві.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного ОСОБА_4 України від 18 лютого 2015 року № 6-234цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України повинен застосовуватися судами України.

Суд першої інстанції дав належну правову оцінку зазначеній вище спільній постанові ПАТ «Євраз ОСОБА_4» та профспілкового комітету, якою затверджено можливість здійснення коригування заробітної плати та інших виплат виходячи з їх фінансових можливостей, а також наказу відповідача від 16 лютого 2012 року № 295, виданого на підставі цієї постанови, яким визначено порядок дій по здійсненню перерахунку.

З урахуванням Наказу ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4» №484 від 13.03.2012 року, підприємством нарахована позивачу ОСОБА_2А заробітну плату за час щорічних відпусток за період з 1995 року по 2010 року та виплачена у березні 2012року в сумі 1255,14 гривень (а.с.209-210).

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_4» на користь ОСОБА_2 недоплаченої заробітної плати за час відпусток за період з 1995 року по 2010 рік, яка виплачена у березні 2012року підприємством добровільно у розмірі 1255,14 гривень, з урахуванням Спільної постанови.

Колегія суддів також вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника позивача в частині стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Позивач ОСОБА_2 розірвала трудовий договір 26 травня 2014 року під час розгляду справи, з лютого 2013 року та після отримання заробітної плати за час відпусток у березні 2012 року, тому підстав для застосування ст.117 КЗпП України до спірних правовідносин немає. Позивачем не доведено, що при її звільненні відповідачем не виплачені усі суми, що належать їй від підприємства.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не доведені, а тому не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія судів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: