14 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., КадєтовоїО.В., КарпенкоС.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Третя Дніпродзержинська Державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сухопарова Світлана Германівна, приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Татарець Таісія Костянтинівна, реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, про визнання частково недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від
12 травня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суд із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Третя Дніпродзержинська Державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сухопарова С.Г., приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Татарець Т.К., реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, про визнання частково недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності.
ОСОБА_4 на обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є сином ОСОБА_10, відповідач ОСОБА_11 є його братом.
26 жовтня 2006 року у ОСОБА_5 ним був придбаний будинок за адресою: АДРЕСА_1 за 30 000 дол. США, що станом на час укладення правочину становило 150 000 грн. Договір купівлі-продажу був оформлений нотаріально, сума покупки була зазначена 30 600 грн. Покупцем в договорі була зазначена мати позивача ОСОБА_10 на яку в подальшому і було оформлено право власності на будинок. Вказував, що оскільки в позивача були сімейні негаразди і він перебував на стадії розлучення зі своєю дружиною на той час, тому не хотів реєструвати будинок на своє імʼя.
19 вересня 2008 року у ОСОБА_6 позивачем була придбана земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 за 30 000 дол. США, що станом на час укладання правочину становило 150 000 грн. Договір купівлі-продажу був оформлений нотаріально, сума покупки була зазначена
30 470 грн. Покупцем в договорі була зазначена мати позивача
ОСОБА_10 на яку в подальшому і було оформлено право власності на земельну ділянку.
Зазначав, що грошові кошти на придбання зазначеного нерухомого майна позивач позичив частково в свого друга ОСОБА_12 в розмірі
210 000 грн. Мати не мала особистих коштів, була пенсіонеркою мала незначну пенсію та дохід від праці медичною сестрою тому не мала можливості придбати вищезазначене майно особисто.
В 2009 році ОСОБА_10 важко захворіла на гепатит С, цироз печінки, постійно лікувалася, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді вищезазначеного нерухомого майна. Спадкоємцями першої черги були ОСОБА_4 та його брат ОСОБА_7
14 березня 2012 року ОСОБА_7 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої матері. Позивач також звернувся до нотаріуса із вищезазначеною заявою про прийняття спадщини після померлої матері. ОСОБА_4 вважав, що ОСОБА_7 не має ніякого права на спірне майно, оскільки вказане нерухоме майно фактично є його майном, а тому він звернувся до суду із позовом про усунення ОСОБА_7 від права на спадкування за законом після померлої матері. Рішенням Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 жовтня 2013 року його позов було задоволено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2014 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Після цього позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом оскільки вражає вищезазначене майно фактично таким що придбано ним за особисті кошти та він є власником цього майна, а тому просив визнати частково недійсними договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки в частині субʼєктного складу щодо сторони покупця за договором та визнати стороною по даному договору, а саме покупцем позивача. Визнати дійсними вищезазначені договори купівлі продажу між відповідачами та ним як покупцем. Визнати за ним право власності на спірне майно та виключити його зі складу спадщини.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із недоведеності заявлених позовних вимог. При цьому судами вказано про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є сином спадкодавця ОСОБА_10, відповідач ОСОБА_11 є його рідним братом, які є спадкоємцями першої черги після смерті матері.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_10 залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яке зареєстровано за спадкодавцем на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку від 26 жовтня 2006 року, укладеному між спадкодавцем ОСОБА_10 та

ОСОБА_5, сума покупки була зазначена 30 600 грн.

Також залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки з недобудованим будинком розташованої за адресою: АДРЕСА_2, право власності на яке зареєстровано за спадкодавцем на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку від 19 вересня 2008 року укладеному між спадкодавцем ОСОБА_10 та ОСОБА_6, сума покупки була зазначена 30 470 грн.

14 березня 2012 року ОСОБА_7 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої матері.

ОСОБА_4 також звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої матері.

Вважаючи, що ОСОБА_7 не має права на спірне майно, ОСОБА_4, звернувся до суду із позовом про усунення ОСОБА_7 від права на спадкування за законом після померлої матері.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 жовтня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2014 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог про усунення ОСОБА_7 від права на спадкування за законом після померлої матері

В подальшому ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, оскільки вважає вищезазначене майно фактично таким, що придбано ним за його особисті кошти та він є власником цього майна.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом (ст. 10 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

За змістом ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно розʼяснень викладених в абз. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки встановили відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. При цьому судами встановлено недоведеність заявлених позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 20 січня 2016 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня

2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від

20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Третя Дніпродзержинська Державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сухопарова Світлана Германівна, приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Татарець Таісія Костянтинівна, реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, про визнання частково недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова С.О. Карпенко