АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2315/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 59 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корсунь», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління соціального захисту населення Тальнівської РДА про зобовязання здійснити перерахунок заробітної плати та стягнення недоотриманих коштів,

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корсунь» ОСОБА_8, який просив апеляційну скаргу відхилити, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до Тальнівського районного суду Черкаської області із позовом до СТОВ «Агрофірма Корсунь», про зобовязання здійснити перерахунок заробітної плати та стягнення недоотриманих коштів.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що в період часу з березня 2010 року по жовтень 2012 року працював в ПСП ім. Чкалова, правонаступником якого є відповідач СТОВ «Агрофірма Корсунь», філія якого розташована в м. Тальне та відноситься до зони посиленого радіологічного контролю. Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 4.

ОСОБА_6 зазначає, що відповідно до статей 37 та 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому не повністю нараховувались та виплачувались компенсації та доплати за період з березня 2010 року по жовтень 2012 року.

Вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_6 звернувся за їх захистом до Тальнівського районного суду Черкаської області та просив постановити судове рішення, яким визнати незаконними дії СТОВ «Агрофірма Корсунь» щодо відмови в перерахунку та виплаті йому заробітної плати з урахуванням положень статей 37 та 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», стягнути з СТОВ «Агрофірма Корсунь» недораховані та не виплачені йому компенсації відповідно до ст. 37 вказаного Закону за період з березня 2010 року по жовтень 2012 року в сумі 10298,58 грн. та стягнути недораховані та не виплачені доплати відповідно до ст. 39 Закону за період з березня 2010 року по жовтень 2012 року в сумі 31283,00 грн.

Ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 09 жовтня 2013 року по даній справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління соціального захисту населення Тальнівської РДА.

Дана справа неодноразово розглядалася судами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.02.2016 року частково задоволено касаційну скаргу СТОВ »Агрофірма Корсунь».

Рішення Тальнівського райсуду Черкаської області від 3.02.2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 19.03.2015 року в частині залишення рішення Тальнівського райсуду від 3.02.2015 року про визнання дій незаконними та стягнення із СТОВ »Агрофірма Корсунь» на користь ОСОБА_6 не донарахованих та невиплачених компенсацій відповідно до статті 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 1.03.2010 по 16.10.2012 року в сумі 31 283 грн. скасовано та передано справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 ОСОБА_7, вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з»ясуванні обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення виниклого між сторонами спору по суті, просить скасувати рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2016 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_6 в частині стягнення зі СТОВ «Агрофірма Корсунь» на користь ОСОБА_6 недорахованих та не виплачених йому доплат відповідно до вимог ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з березня 2010 року по жовтень 2012 року в сумі 31283,00 - задовольнити.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 підлягає відхиленню, виходячи із наступного.

Згідно вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

При розгляді даної справи суд правильно встановив факти, відповідні їм правовідносини, постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що кошти, про стягнення яких заявлено позов, здійснювалися за рахунок бюджетних коштів і перераховувались управлінням праці та соціального захисту населення Тальнівської РДА на рахунок відповідача для виплат особам, потерпілим від Чорнобильської катастрофи, і відповідач не міг здійснювати ці виплати за рахунок інших коштів, що свідчить про безпідставність вимоги ОСОБА_6 про стягнення вказаних коштів з відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що становить засаду диспозитивності цивільного судочинства.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом даного розгляду є позовні вимоги ОСОБА_6 щодо стягнення із сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корсунь» на його користь коштів в сумі 31283,00 грн., нарахованих на підставі вимог статті 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зібраними по справі доказами об»єктивно встановлено, що ОСОБА_6 в період часу з березня 2010 року по жовтень 2012 року перебував у трудових відносинах із ПСП ім. Чкалова та СТОВ «Агрофірма «Корсунь», яке є правонаступником вказаного ПСП, філія якого знаходиться у м. Тальне, територія якого відноситься до зони посиленого радіологічного контролю. Позивач є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи IV категорії.

Статтею 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення провадиться доплата в розмірах, визначених відповідно до розмірів мінімальної заробітної плати (для зони посиленого радіологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата).

Закон України «Про оплату праці» визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, і відповідно до статей 1, 2, 4, 21,22 цього закону заробітна плата є гарантованою винагородою працівнику за роботу, яку роботодавець виплачує на підставі трудового договору і джерелом оплати якої є дохід та інші кошти підприємства або бюджетні кошти, виділені з цією метою.

Відповідно до ст.63 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних із його реалізацією, здійснюється за рахунок державного бюджету.

Постановою КМУ від 20 вересня 2005 року №936 «Про затвердження Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановлено порядок виплати доплат за роботу в зоні відчуження, згідно з яким нарахування й виплата доплат за роботу в зоні відчуження проводиться через управління праці та соціального захисту населення місцевих органів виконавчої влади (пункт 4).

Отже, передбачена статтею 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» доплата є соціальною гарантією, виплата якої компенсується підприємствам, установам, організаціям управліннями праці та соціального захисту населення і не входить до структури заробітної плати.

Вирішуючи питання про стягнення передбачених ст. 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» доплат, суд має зясувати, чи були перераховані відповідні бюджетні кошти на рахунок відповідача для виплати їх особам, потерпілим унаслідок Чорнобильської катастрофи, чи має право відповідач проводити заявлені позивачем виплати за рахунок інших платежів.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові ВСУ від 23 грудня 2015 року, ухваленій у цивільній справі за № 6-952 ц/15, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для виконання.

Суд першої інстанції обґрунтовано в рішенні послався на те, що з боку ОСОБА_6, в порушення вимог статті 60 ЦПК України, яка покладає обовязок на кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, на адресу суду не було надано обєктивних, переконливих доказів недоотримання ним з вини відповідача коштів, які входять саме до структури заробітної плати, а не є по своїй суті соціальною виплатою.

Таким чином для того, щоб відповідач, як роботодавець, мав змогу сплатити позивачу, як працівнику, кошти, визначені як доплата згідно ст. 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», необхідною та обовязковою умовою є перерахування за певною процедурою з державного бюджету України коштів відповідачу для цієї мети.

Сплата вказаних коштів з інших джерел буде суперечити положенням ст. 4 ЗУ «Про оплату праці» (що регламентує джерела коштів на оплату праці, одним із яких є бюджетне асигнування) та ст.63 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (щодо фінансування витрат, повязаних із реалізацією цього закону, за рахунок державного бюджету).

Сукупність зібраних доказів свідчить про те, що відповідачем правомірно нараховувалися та виплачувалися позивачу доплати до заробітної плати, передбачені ст. 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в тих розмірах, яких управлінням праці та соціального захисту населення з державного бюджету відповідачу надавались відповідні кошти для розрахунків з позивачем, а також те, що вказані соціальні виплати роботодавець позивача не міг проводити за рахунок інших платежів чи коштів підприємства.

Виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених ст.63 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ, проводиться центрами по нарахуванню і виплаті соціальної допомоги, управліннями праці та соціального захисту населення районних (міських) держадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад.

Уповноважений орган перевіряє, реєструє, обліковує розрахунки та подає органам Державного Казначейства платіжні документи для здійснення відповідних видатків, що провадяться в установленому законодавством порядку. Одержану інформацію, подану підприємствами, підрозділи уповноваженого органу у разі потреби звіряють щодо правомірності нарахування виплат та компенсацій з відділами персоніфікованого обліку.

Як вбачаться із наявних матеріалів справи, за весь період роботи ОСОБА_6 у Тальнівській філії СТОВ «Агрофірма Корсунь», позивачеві проводилися нарахування на виплата компенсації в сумі 5,2 грн. щомісяця.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вимога ОСОБА_6 про стягнення із сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корсунь» на його користь коштів в сумі 31 283,00 грн., згідно вимог статті 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» задоволена бути не може, так як є безпідставною, що свідчить про правильність відповідних висновків суду першої інстанції.

Також безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано пріоритетність в застосуванні норм ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» над іншими нормативно правовими актами. Зокрема, постановою КМУ від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», адже у даному випадку вказана обставина не має правового значення, так як нормативно-правове регулювання випадків здійснення доплати згідно ст. 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» здійснюється вказаним законом, а відповідні підзаконні нормативно-правові акти (постанови КМУ зокрема) лише встановлюють порядок здійснення відповідних розрахунків та не регламентують право на них, про що доводить позивач у цій справі.

Інші доводи, наведені представником ОСОБА_6 ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Підстав для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 16 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корсунь», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління соціального захисту населення Тальнівської РДА про зобовязання здійснити перерахунок заробітної плати та стягнення недоотриманих коштів відхилити, зазначене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :