УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Сумської області від 7 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 16 січня 2012 року між ним та ОСОБА_4 був укладений договір позики, за яким він передав останньому суму грошових коштів в розмірі 69 тис. грн, які останній зобов'язався повернути до 4 червня 2012 року, однак взятих на себе зобов'язань не виконав. А тому, ураховуючи, що відповідач свої зобов'язання за договором позики, у встановлений строк не виконав, позивач просив суд стягнути з позичальника на свою користь суму боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 90 735 грн.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 квітня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 90 735 грн. Вирішено питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 7 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, виходив із того, що між сторонами виникли правовідносини з договору позики і відповідно до розписки від 16 січня 2012 року ОСОБА_4 зобов'язався повернути суму позики у встановлений нею строк, а саме, до 4 червня 2012 року, проте своїх зобов'язань не виконав.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, виходив із недоведеності ОСОБА_3 тих обставин, що позичені у нього грошові кошти ОСОБА_4 отримав саме за договором позики від 16 січня 2012 року, а розписка є лише підтвердженням зобов'язань, які виникли унаслідок невиконання мирової угоди від 4 червня 2010 року.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що у 2010 році розглядався позов про стягнення грошових коштів на загальну суму 24 тис. дол. США, переданих у власність відповідача за чотирма розписками від 16 і 18 вересня 2007 року та 2 і 19 травня 2008 року. Провадження у справі було закрито через укладення сторонами мирової угоди про повернення відповідачу боргу за цими розписками на загальну суму 21 тис. дол. США. Також рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 6 вересня 2013 року було задоволено позов ОСОБА_3 про стягнення з відповідача заборгованості за розпискою від 16 січня 2012 року на суму 4 200 дол. США, а також три відсотки річних в розмірі 720 грн 92 коп та 356 грн 66 коп. судового збору.

З повідомлення ВДВС Сумського МУЮ від 1 жовтня 2015 року вбачається, що на примусовому виконанні у відділі перебуває ухвала Ковпаківського районного суду м. Суми від 4 червня 2010 року про визначення та затвердження мирової угоди і станом на 1 жовтня 2015 року залишається заборгованість в сумі 14 465,8 грн. За виконавчим листом виданим на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 6 вересня 2013 року розмір заборгованості станом на 1 жовтня 2015 року складає 34 145 грн 58 коп.

Згідно представленого оригіналу розписки від 16 січня 2012 року (а.с. 42 а) ОСОБА_4 до 4 червня 2012 року зобов'язався повернути ОСОБА_3 залишок несплаченої суми в розмірі 69 тис. грн. згідно цієї ухвали. На зворотній сторінці розписки визначено машинописний текст із визначенням пунктів 2, 3, 4, 5, 6 мирової угоди.

Позивач не заперечував, що на зворотній сторінці розписки надрукована частина тексту мирової угоди, яка була ними укладена з відповідачем з приводу стягнення на його корить боргу станом на 17 травня 2010 року в сумі 21 тис. дол. США, яка була затверджена ухвалою Ковпаківського районного суду м. суми від 4 червня 2010 року.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону (в редакції від 21 квітня 1999 року) було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Однак Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» положення пункту 5 статті 3 Закону виключено.

Отже, на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди (4 червня 2010 року) зазначена мирова угода не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Системний аналіз зазначених норм показав, що у разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України № 274цс15 від 23 вересня 2015 року.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них, не з'ясував чи не зводяться вони до вимог про спонукання виконання мирової угоди.

При цьому, суд апеляційної інстанції не перевірив правильність висновків суду щодо наявності боргу та його розміру, підстав для його стягнення та застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України.

Так, стаття 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення суду питання про стягнення основного боргу.

Отже, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України № 3-65гс11 від 4 липня 2011 року.

Ураховуючи наведене, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним та обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст. 388 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 7 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:А.О. Леванчук
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана
Г.В. Юровська