Справа № 2-1768/11 Головуючий у І інстанції Потабенко Л. В.
Провадження № 22-ц/780/2716/16 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 18 19.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

19 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Поліщука М.А., Лащенка В.Д.

за участю секретаря: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 18 березня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на неправомірні дії державного виконавця і скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року скаржник ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаною скаргою. Свої вимоги мотивувала тим, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України в порушення вимог ст.25,27,28 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято протиправну постанову про стягнення виконавчого збору.

Просила визнати дії державного виконавця Мазура Г.І. відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України неправомірними, визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 12.02.2013 року.

УхвалоюОбухівського районного суду Київської області від 18 березня 2016 року скаргу задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 строк на звернення до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Мазура Геннадія Івановича відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Визнано дії головного державного виконавця Мазура Геннадія Івановича відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України неправомірними та визнати протиправною і скасовано постанову головного державного виконавця Мазура Геннадія Івановича відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України № 34398367 про стягнення з боржника виконавчого збору від 12.02.2013 року.

В апеляційній скарзі Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просив ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволені скарги.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідно до вимог ст. 28 ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених законом.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Судом встановлено, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 15 листопада 2011 року задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

На виконання вказаного рішення 20 квітня 2012 року було видано виконавчий лист про звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб, марка Лексус, модель LS 460, рік випуску 2007, тип легковий седан, дата реєстрації 23.07.2009 року, свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_1, видане ВРЕР-1 УДАІ в м. Києві, що належить ОСОБА_2.

13 вересня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою встановлено боржнику самостійно виконати рішення суду в 7-денний строк з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження. Державним виконавцем роз'яснено боржнику, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк до боржника буде застосовано примусовий порядок виконання зобов'язання із стягненням з нього виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження надіслано сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією зі зворотнім повідомленням.

Боржником рішення суду у строки, надані для самостійного виконання, не виконано.

25 вересня 2012 року на адресу відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України надійшла спільна заява боржника - ОСОБА_2 та стягувача - ПАТ "Дельта Банк" щодо передачі мирової угоди для визнання до суду, до якої було додано мирову угоду.

Листом від 17 жовтня 2012 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України на адресу Шевченківського районного суду м. Києва направлено мирову угоду сторін для затвердження.

17 грудня 2012 року у додаток до листа від 17 жовтня 2012 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби на адресу Шевченківського районного суду м. Києва направлено на затвердження мирову угоду від 11 грудня 2012 року (з урахуванням уточнень), укладену між боржником та стягувачем.

28 грудня 2012 року до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України надійшла заява боржника - ОСОБА_2 щодо закінчення виконавчого провадження, до якої додано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2012 року про затвердження мирової угоди по справі в процесі виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 листопада 2011 року. При цьому у вказаній заяві про закінчення виконавчого провадження ОСОБА_2 повідомила ДВС про добровільне виконання умов мирової угоди у повному обсязі, на підтвердження чого у додатках до заяви додала копії квитанцій від 26 грудня 2012 року про сплату коштів.

02 січня 2013 року на адресу відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України надійшла заява ПАТ "Дельта Банк" щодо завершення виконавчого провадження у зв'язку із виконанням боржником умов мирової угоди у повному обсязі.

12 лютого 2013 року державним виконавцем було винесено оскаржувану постанову № 34398367 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 2490413,16 грн. у зв'язку із невиконанням боржником виконавчого листа у встановлений державним виконавцем семиденний строк.

27 лютого 2013 року державним виконавцем на підставі вимог пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, в якій зазначено про виділення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 12 лютого 2013 № 34398367 в окреме провадження. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження для відома.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи скаргу суд першої інстанції виходив із того, що дії державного виконавця при винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору не відповідали вимогам закону, оскільки державним виконавцем не доведено виникнення обставин, за яких підлягає стягненню виконавчий збір.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів виходячи з наступних підстав:

Згідно вимог ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 19 Закону встановлено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 27).

При цьому відповідно до положень ч. 1 ст. 32 Закону, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

У той же час частиною 3 вказаної статті 27 Закону визначено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Як вбачається з матеріалів справи до моменту виконання рішення боржником самостійно державним виконавцем не вчинялися будь- які із заходів примусового виконання рішення суду.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року № 3-217гс14,яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Посилання апелянта на те, що відповідно до абз. 2 ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» стягується незалежно від вчинення державним виконавцем виконавчих дій не заслуговують на увагу оскільки на момент винесення оскаржуваної постанови абз.2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» в такій редакції був відсутній.

Статтею 28 ЗУ "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору) визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10% суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

ОСОБА_2 рішення суду було виконано в добровільному порядку, заходів, спрямованих на примусове виконання виконавчого документа - державним виконавцем не вживались а тому відсутні підстави для стягненя виконавчого збору.

В апеляційній скарзі не наведено доводів, які б спростували висновки суду.

Згідно ч. 3 ст. 387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

При апеляційному розгляді справи підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не встановлено.

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - відхилити.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 18 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: