АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7758/16 Головуючий 1 інст. - Грищенко І.О.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» грудня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2016 року по справі за виділеними матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, треті особи: Орган опіки та піклування Харківської міської ради, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева Ольга Олександрівна про визнання договорів недійсними,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання договорів недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння, в якому просила визнати недійсним договір іпотеки, укладений між нею та ОСОБА_4 17 вересня 2015 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1; виключити запис про іпотеку № 11224905 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, внесений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. 17 вересня 2015 року в зв'язку з укладенням договору іпотеки між нею та ОСОБА_4; зняти заборону на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, накладену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. 17 вересня 2015 року в зв'язку з укладенням договору іпотеки між нею та ОСОБА_4; вилучити запис про обтяження № 1124868 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 27 травня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. за реєстровим № 565.

У вересні 2016 року ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої посилалася на те, що 17 вересня 2015 року між нею та ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до якого вона отримала грошові кошти на суму 25960,00 доларів США та зобов'язалася повернути їх не пізніше 17 березня 2016 року.

В забезпечення договору позики 17 вересня 2015 року між нею та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, відповідно до якого вона передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Зазначила, що вона випадково дізналася про те, що 27 травня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу її квартири.

Вказала, що на даний час право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_1, який в будь-який час може здійснити відчуження спірної квартири, у зв'язку з чим невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_1, заборонивши йому вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження вказаним майном.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2016 року клопотання ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено, вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно - квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, заборонено ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження вказаним майном до вирішення справи по суті.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу - скасувати, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 - відмовити. При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що 27 травня 2016 року між ним та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом, за умовами якого ОСОБА_4, як іпотекодержатель, передав йому квартиру АДРЕСА_1, а він прийняв цю квартиру у власність, зобов'язавшись сплатити за неї обговорену грошову суму. В цей же день державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначив, що станом на 11 листопада 2016 року він є власником вказаної нерухомості. Таким чином на момент постановлення оскаржуваної ухвали спірна квартира вже не належала на праві власності ОСОБА_2, а перебувала вже у власності у ОСОБА_1 як у добросовісного набувача.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, ухвалу суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до частини 3 статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання договорів недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що спірна квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя - її та її чоловіка ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. В позові вона зазначила, що після смерті її чоловіка відкрилася спадщина у вигляді ? частини спірної квартири. Спадкоємцями є вона та їх неповнолітня дочка. На час укладення договору іпотеки, як вказала позивачка, свідоцтво про право на спадщину вона не отримала, про наявність договору купівлі-продажу її квартири між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 їй стало відомо випадково.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 наполягала на тому, що у будь-який час ОСОБА_1 може здійснити відчуження її квартири, і вона та її неповнолітня дочка можуть залишитися без житла. На теперішній час її спірна квартира закрита, в ній ніхто не проживає і у неї немає доступу до неї. Зараз вона разом з неповнолітньою дочкою проживає у знайомих. При цьому звернула увагу на те, що справу ще не розглянуто.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Посилання ОСОБА_1 на те, що оскільки він є власником спірної квартири, тому необхідно скасувати заходи забезпечення позову судовою колегією не приймаються, так як предметом позову є визнання договорів недійсними, зокрема, і договору купівлі-продажу спірної квартири, на яку накладено арешт, а скасування заходів забезпечення позову в разі задоволення позовних вимог може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Виходячи з наведеного та вимог закону, судова колегія вважає висновок суду законним та обгрунтованим.

Оскільки ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону, судова колегія вважає за необхідне відповідно до ч.1 ст. 312 ЦПК України апеляційну скаргу - відхилити, ухвалу суду - залишити без змін. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст. 313, п.4 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317,319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя Судді колегії