Справа №490/4090/13-ц 03.06.2016 03.06.2016 03.06.2016
Справа № 490/4090/13-ц Головуючий першої інстанції: Мамаєва О.В.
Провадження № 22-ц/784/18/16 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Темнікової В.І.,

Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Гавор В.Б.

за участі позивача ОСОБА_3, її представника - ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційними скарга ОСОБА_3 ,

ОСОБА_5

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 липня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, про виділ частки домоволодіння в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а :

В січні 2012 р. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_15, ОСОБА_7, ОСОБА_6 про поділ в натурі частини домоволодіння АДРЕСА_2 між його співвласниками та визначення порядку користування земельною ділянкою площею 242 кв. м, на якій розміщена вказана нерухомість.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 вказувала, що їй та відповідачам належить 140/400 частин вказаного домоволодіння, які розташовані на земельній ділянці площею 242 кв.м, виділеній у користування рішенням народного суду Ленінського району м. Миколаєва від 29 серпня 1967 р.

Посилаючись на те, що між співвласниками постійно виникають конфлікти з приводу порядку користування домоволодінням і земельною ділянкою, позивач просила задовольнити її вимоги.

Позивач неодноразово уточнювала свої вимоги та остаточно просила суд виділити їй в натурі та визнати право власності, з врахуванням її реальної частки, частину домоволодіння АДРЕСА_2, а саме: житловий будинок літ.Л - в технічному паспорті позначений як будівля Л, приміщення 1-1, 1-2, загальною площею 21,3 кв.м., житловою площею 15,4 кв.м, разом з системами комунікацій (опалення, водопостачання, електропостачання, газопостачання), встановлених в цих частинах домоволодіння. Виділити ОСОБА_5 в натурі та визнати право власності з врахуванням її реальної частки частину цього домоволодіння, а саме: квартиру № 5 - в технічному паспорті позначену як літ.Е1, приміщення 5-3, 5-4, загальною площею 30,3 кв.м., житловою площею 30,3 кв.м, разом з системами комунікацій (опалення, водопостачання, електропостачання, газопостачання), встановлених в цих частинах домоволодіння. Споруди загального користування та зовнішні мережі (опалення, водопостачання, електропостачання, газопостачання) залишити у спільному користуванні. Стягнути з ОСОБА_5 компенсацію в сумі 95 516 грн. Виділити позивачу три земельні ділянки загальною площею 137,72 кв.м.: під знесеною квартирою № 6, у буд. літ.Е (ближчої до в'їзду до земельної ділянки АДРЕСА_2), та компенсованої з проходу ділянки (3,13 кв.м) площею 53,72 кв.м.; під житловим будинком літ. Л та навколо нього площею 78,28 кв.м.; під частиною земельної ділянки під спорудою "2О" та спорудою "3О" (самовільно побудованою) площею 5,72 кв.м., та від площі ділянки загального користування співвласників 22,49 кв.м. Виділити ОСОБА_5 у користування три земельні ділянки загальною площею 104,28 кв.м.: площа забудови квартири № 5 (не враховуючи прибудову е6), яка складає 39,59. кв.м.; під частиною земельної ділянки під спорудою "2О" та спорудою "3О" (самовільно побудованою) площею 11,03 кв.м.; під частиною земельної ділянки, яка розташована вздовж лівої бокової межі з відступом від лінії фасаду 5,44 кв.м. площею 53,66 кв.м. та від площі ділянки загального користування співвласників 17,03 кв.м.

Або позивач просила виділити їй в натурі та визнати право власності з врахуванням її реальної частки, частину домоволодіння АДРЕСА_2: квартиру № 5 - в технічному паспорті позначену як літ.Е1, приміщення 5-3, 5-4, загальною площею 30,3 кв.м., житловою площею 30,3 кв.м, разом з системами комунікацій (опалення, водопостачання, електропостачання, газопостачання), встановлених в цих частинах домоволодіння. Виділити ОСОБА_5 в натурі та визнати право власності з врахуванням її реальної частки, частину спірного домоволодіння: житловий будинок літ.Л - в технічному паспорті позначений як будівля Л, приміщення 1-1, 1-2, загальною площею 21,3 кв.м., житловою площею 15,4 кв.м, разом з системами комунікацій (опалення, водопостачання, електропостачання, газопостачання), встановлених в цих частинах домоволодіння. Споруди загального користування та зовнішні мережі (опалення, водопостачання, електропостачання, газопостачання), залишити у спільному користуванні. Позивач має сплатити при цьому ОСОБА_16 компенсацію - 19 297 грн. Виділити позивачу дві земельні ділянки загальною площею 137,72 кв.м.: під знесеною квартирою № 6, у буд. літ. Е площею 50,59 кв.м. та під площею забудови квартири № 5 (не враховуючи прибудову "е6"), яка складає 39,59 кв.м., загальною площею 90,18 кв.м.; частину земельної ділянки, яка розташована вздовж лінії бокової межі з відступом від лінії фасаду - 5,4 кв.м. площею 47,54 кв.м., та від площі ділянки загального користування співвласників - 22,49 кв.м. Виділити ОСОБА_5 у користування три земельні ділянки загальною площею 104,28 кв.м.: під житловим будинком літ. Л та навколо нього площею 78,28 кв.м., частину земельної ділянки, яка розташована вздовж лівої бокової межі з відступом від лінії фасаду 18,45м. - площею 6,12 кв.м.; частину земельної ділянки під спорудою "2О" та спорудою "3О" (самовільно побудованою) площею 16,75 кв.м. та земельну ділянку площею 3,13 кв.м., компенсовану з проходу біля прибудови "2е4" та від площі ділянки загального користування співвласників - 17,03 кв.м.

Ухвалою суду від 16 липня 2013 р. до участі у розгляді справи залучені як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, співвласники спірного домоволодіння, ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Ухвалою апеляційного суду від 12 червня 2014 р. проведено заміну третьої особи, ОСОБА_10, на його правонаступника - ОСОБА_8

Ухвалою суду від 20 січня 2015 р. до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, залучено ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_7, ОСОБА_6

Ухвалою суду від 02 лютого 2015 р. до участі у справі в якості співвідповідачів залучено ОСОБА_7, ОСОБА_6, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_8, ОСОБА_13

Ухвалою суду від 11 лютого 2015 р. в якості співвідповідачів по справи залучені ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Ухвалою суду від 20 липня 2015 р. залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, спадкоємців померлого ОСОБА_12 - ОСОБА_17 та ОСОБА_18

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_15 померла. Її спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_5, яка прийняла спадщину, а тому на неї судом покладені обов'язки правонаступника ОСОБА_15

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 липня 2015 року позов ОСОБА_3 про визначення порядку користування земельною ділянкою задоволено.

Виділено у користування ОСОБА_3 відповідно до третього варіанту висновку експерта №95/15 від 27 травня 2015 р. три земельні ділянки загальною площею 137,72 кв.м.: під знесеною кв. 6 у буд. літ.Е (ближчої до в'їзду до земельної ділянки АДРЕСА_2), та компенсованої з проходу ділянки (3,13 кв.м) площею 53,72 кв.м.; під житловим будинком літ. Л та навколо нього площею 78.28 кв.м.; частину земельної ділянки під спорудою "2О" та спорудою "3О" (самовільно побудованою) площею 5,72 кв.м. та від площі ділянки загального користування співвласників 22,49 кв.м.

Виділити у користуванні ОСОБА_5 відповідно до третього варіанту висновку експерта №95/15 від 27 травня 2015 р. три земельні ділянки загальною площею 104,28 кв.м.: площа забудови квартири № 6 (не враховуючи прибудову е6), яка складає 39.59. кв.м.; під частиною земельної ділянки під спорудою "2О" та спорудою "3О" (самовільно побудованою) площею 11,03 кв.м.; частину земельної ділянки, яка розташована вздовж лівої бокової межі з відступом від лінії фасаду 5,44 кв.м., площею 53,66 кв.м. та від площі ділянки загального користування співвласників 17,03 кв.м.

В задоволенні решти частини позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 3 201 грн. 45 грн. судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави 107 грн. 30 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення вимог процесуального закон, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

ОСОБА_19 також подала апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність рішення суду через порушення судом вимог процесуального та матеріального закону і просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки, її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що до складу домоволодіння АДРЕСА_2 входять наступні будівлі, приміщення та споруди: житловий будинок літ «А-1», загальною площею 61,7 кв. м; житловий будинок літ. «Е», загальною площею 10,7 кв. м; житловий будинок літ. «Л», загальною площею 21,3 кв. м; житловий будинок літ. «X», загальною площею 23 кв. м; тамбури до літньої кухні літ. «и», літ. «к»; вбиральні «20», літ. «Ч», літ. «Ш»; сараї - літ. «ЗО», літ. «В», літ. «Г», літ. «Н», літ. «Т», літ. «У», літ. «Ф», літ. «Ц», літ. «Я», літні кухні - літ. «Б», літ. «И», літ. «К»; навіс - літ. «Щ»; огорожі - 4, 6-9, споруди - «1», «I», «II».

Згідно ухвали народного суду Ленінського району м. Миколаєва від 23 квітня 1963 р. про затвердження часток співвласників та матеріалів інвентарної справи по домоволодінню АДРЕСА_2 Миколаївського БТІ ОСОБА_20 є власником 56/100 частин домоволодіння (на підставі договорів купівлі-продажу від 02 січня 1941 р. та від 14 травня 1947 р.) та ОСОБА_21 є власником 44/100 домоволодіння (на підставі договору купівлі-продажу від 31 липня 1932 р.).

У 1964 р. ОСОБА_20 продала ОСОБА_22 та ОСОБА_23 по 15/100 частин спірного домоволодіння кожному, ОСОБА_24 - 14/100 частин та подарувала ОСОБА_9 12/100 частин домоволодіння.

Рішенням народного суду Заводського району м. Миколаєва від 23 травня 1973 р., після смерті ОСОБА_24, якому належало 14/100 спірного домоволодіння, за ОСОБА_15 визнано право власності на 1/2 частину належного останньому майна, тобто на 7/100 спірного домоволодіння (а.с. 43 т.1).

Належні ОСОБА_24 7/100 частин домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_2 успадкували згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, у рівних частках ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (свідоцтво про право на спадщину від 18 вересня 1973 р. на а.с. 44 т.1).

На підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Центральної районної ради народних депутатів м. Миколаєва 23 січня 1997 р., право спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на 7/100 зареєстровано як право власності на 6/100 частин домоволодіння (а.с. 4 т.1).

Згідно свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого 23 січня 1997 р. на підставі рішення Центральної районної ради народних депутатів від 24 грудня 1996р., ОСОБА_15 належить 17/100 частин вказаного домоволодіння (а.с. 32 оборот т.2).

Згідно договору дарування від 11 квітня 1997 р., посвідченого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори, ОСОБА_15 подарувала ОСОБА_3 10/100 частин домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 5 т.1).

Крім того, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 грудня 2010 р. визнано мирову угоду, згідно якої право власності померлої ОСОБА_22 на 15/100 часток перейшло до ОСОБА_3, ОСОБА_28 та ОСОБА_15 по 5/100 часток кожній (а.с. 6 т.1).

Згідно із наявними у справі правовстановлюючими документами, довідками Миколаївського ММБТІ та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, співвласниками спірного домоволодіння були: ОСОБА_5 - 5/100 частин, ОСОБА_3 - 5/100, ОСОБА_13 - 6/100, ОСОБА_14 - 6/100, ОСОБА_12 - 6/100, ОСОБА_3 - 10/100, ОСОБА_11 - 19/100, ОСОБА_10 - 13/100, ОСОБА_9 - 12/100, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 - 6/100, ОСОБА_15 - 12/100.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_15 (а.с. 178 т.1), на випадок своєї смерті вона залишила заповіт, яким заповіла належну їй частку домоволодіння ОСОБА_5 (а.с. 23 Т.2). 23 листопада 2012 р. ОСОБА_5 звернулась до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері (а.с. 21 Т.2), тобто є такою, що прийняла спадщину.

31 жовтня 2013 р. ОСОБА_10 подарував належні йому 13/100 часток спірного домоволодіння ОСОБА_8 (а.с. 128 т.2).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_12, спадкоємцями якого згідно спадкової справи № 117/2012 є ОСОБА_17 та ОСОБА_12 (а.с. 60-92 т. 4).

На підставі викладеного на день вирішення спору, згідно правовстановлюючих документів ОСОБА_3 належить 66/400 часток спірного домоволодіння (3/200 - згідно свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Центральної районної ради народних депутатів м. Миколаєва 23 січня1997 р.; 10/100 - на підставі договору дарування від 11 квітня1997 р., 5/100 - на підставі ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 грудня 2010 р., а ОСОБА_5 - 74/400 частин домоволодіння, з яких 26/400 (3/200 - згідно свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Центральної районної ради народних депутатів м. Миколаєва від 23 січня1997 р.; 5/100 - на підставі ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 грудня 2010 р.) та як спадкоємиці ОСОБА_15 48/400 частин (7/100 - згідно свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого 23 січня 1997 р. на підставі рішення Центральної районної ради народних депутатів від 24 грудня 1996 р., 17/100 частин вказаного домоволодіння належало ОСОБА_15, за відрахуванням 10/100 частин, які вона подарувала ОСОБА_3 за договором дарування від 11 квітня 1997 р., 5/100 частин - відповідно до ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 грудня 2010 р., тобто: 7/100+5/100 =12/100 або 48/400).

Таким чином, на день вирішення спору судом домоволодіння АДРЕСА_2 в цілому є об'єктом права спільної часткової власності зазначених вище осіб, оскільки стосовно жодного із колишніх або теперішніх співвласників відсутні рішення суду або нотаріально посвідчені договори про поділ домоволодіння або виділ частки в натурі (ст. 362 ЦК України), а тому твердження позивача та його представника, що предметом спору є лише частина житлового будинку літ. «Е» (квартири 5, 6) та житловий будинок літ. «Л» не ґрунтуються на вимогах закону.

Також не заслуговують на увагу твердження представника позивача щодо необхідності включення до належних ОСОБА_3 та ОСОБА_5 часток у спірному домоволодінні часток, належних відповідачам ОСОБА_6 та ОСОБА_7, оскільки можливість припинення права співвласника на частку у спільному майні передбачена окремою нормою - ст. 365 ЦК України, такі вимоги мають самостійний предмет спору та предмет доказування, які безпосередньо не пов'язані із правом на виділ частки співвласника із майна, але ОСОБА_3 таки вимоги не заявлялись і судом не розглядались, що відповідає положенням ст. 11 ЦПК України.

Рішенням народного суду Ленінського району м. Миколаєва від 29 серпня 1967 р. визначено порядок користування земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_2, а саме: у користування ОСОБА_22 виділено земельну ділянку №1 площею 121 кв.м., ОСОБА_23 - №2 площею 114 кв.м., ОСОБА_24 - №3 площею 121 кв.м., ОСОБА_9 - №4 площею 97 кв.м. (а.с. 200 т.1).

Як з'ясовано судом, у фактичному користуванні ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_15 знаходились наступні приміщення: квартира № 6 - в технічному паспорті позначена як частина будівлі літ. «Е1» - приміщення 6-1,6-2,6-3 загальною площею 36,7 кв.м., будинок літ. «Л» (у фактичному користуванні позивача) - в технічному паспорті позначені приміщення 1-1, 1-2 загальною площею 21,3 кв.м.АДРЕСА_1 (у фактичному користуванні ОСОБА_5) - в технічному паспорті позначена як частина будинку літ. «Е1» - приміщення 5-1,5-2, 5-3, 5-4, 5-5, 5-6, загальною площею 36,5 кв.м.

Приміщення, визначені як квартира № 6 на день розгляду справи фактично знесені після пожежі, що підтверджується даними інвентарної справи по спірному домоволодінню та поясненнями сторін і висновками будівельно-технічної експертизи №95/15 від 27 травня 2015 р. (а.с. 217- 239 т.3) та додаткової будівельно-технічної експертизи №101/15 від 09 липня 2015 р. (а.с. 38-50 т.4).

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 існує тривалий спір щодо порядку користування спірним домоволодінням та земельною ділянкою.

Розглядаючи справу, місцевий суд правильно керувався главою 26 ЦК України, приписами якої встановлено, що володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права.

Між тим, вирішуючи спір та відмовляючи ОСОБА_3 в позові в частині виділу в натурі належної їй частки домоволодіння, суд виходив лише з того, що оскільки позивачка наполягає на виділі в натурі часток домоволодіння їй та ОСОБА_5 з включенням до їхніх часток також й часток, належних відповідачам ОСОБА_24, то за відсутності рішення суду про припинення права власності ОСОБА_24 на частину домоволодіння виділ позивачці в натурі її частки є неможливим.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки судом не взято до уваги наступне.

Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що у спорах про поділ житлового будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може зменшити або збільшити розмір частки, яка підлягає виділу за умови сплати грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 р. у справі № 6-286цс15, яка в силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язком для застосування судами України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об'єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі - Методичні рекомендації).

Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Отже, норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Як роз'яснено в п. 11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до пункту 4 статті 26, статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної документації» № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI) право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт.

При цьому суд має звертати увагу на те, що відповідно до статті 32 Закону № 3038-VI віднесення будівництва до категорії складності об'єктів будівництва здійснюється проектною організацією і замовником; від зазначеної категорії залежить склад дозвільної документації (статті 26?31 зазначеного Закону), необхідної для початку будівництва.

Вирішуючи справу, суд має розмежовувати підстави початку підготовчих та будівельних робіт, які, крім статей 34 і 35 Закону № 3038-VI, регулюються також постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 «Про деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт», та звертати увагу на те, що для початку будівельних робіт достатньо направлення повідомлення або декларації до територіального органу державної архітектурно-будівельної інспекції з урахуванням категорії складності об'єктів будівництва.

З матеріалів справи вбачається, що до складу спірного жилого будинку та надвірних споруд входять самовільно переобладнані та самовільно побудовані споруди: житловий будинок літ. «Х» (переобладнаний в літню кухню), загальною площею 14,8 кв. м, сіни літ. «х» і «2е4», площами 10 і 4,3 кв. м, якими користується ОСОБА_9; сіни літ ,,е6 ", площею 3.8 кв. м і літ. 3О, якими користувалась ОСОБА_15

Крім того, відповідно до висновку № 125-0026 судової будівельно-технічної експертизи від 22 травня 2012 р. (а.с. 84-105 т. 1) частина житлового будинку літ. «Е-1», яка в технічній документації позначається як квартира № 6, знаходиться у технічно незадовільному стані після пожежі із зруйнуванням окремих основних конструктивних елементів, а саме: відсутні перекриття, покрівля, дах, частково зруйновано стіни.

Згідно листа Миколаївського МБТІ від 15 вересня 2014 р. № 2-4183 (а.с. 53 т. 5) в житловому будинку літ. «Е» зменшена загальна площа на 34,4 кв.м, житлова площа зменшена на 26,5 кв.м за рахунок знесення частини після пожежі, у житловій прибудові літ. «Е» збільшена загальна площа на 2,7 кв.м за рахунок зносу частини стіни та кухонної печі.

При складанні висновку № 125-014/1 повторної судової будівельно-земельно-технічної експертизи від 16 травня 2016 р. експертом встановлено, що частина житлового будинку літ. «Е-1» (квартира № 6) зруйнована, на її місці частково зведено новий фундамент (а.с. 15 т. 5).

Таким чином, в спірному житловому будинку є в наявності як самовільно побудовані споруди (житлові й нежитлові), так і самовільно розпочато реконструкцію житлового будинку літ. «Е-1».

Як встановлено судом апеляційної інстанції, знесення залишків обгорілої частини житлового будинку літ. «Е» та початок проведення реконструкції цього об'єкту здійснено позивачкою ОСОБА_3

Відповідно до частин 4, 5 ст. 26 Закону № 3038-VI право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідни х даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадка х, передбачених ст. 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатаці ю закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 затверджено Порядок виконання підготовчих та будівельних робіт, відповідно до якого підготовчі роботи (до яких, зокрема, відносять й роботи з підготовки земельної ділянки, влаштування огородження будівельного майданчика та знесення будівель і споруд) можуть виконуватися замовником після подання повідомлення про початок виконання підготовчих робіт до органу державного архітектурно-будівельного контролю, крім винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень; реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання підготовчих робіт у разі винесення інженерних мереж та видалення земельних насаджень; будівельні роботи (роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту) замовник може розпочати після подання повідомлення про початок будівельних робіт - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт, відповідно до переліку об'єктів, будівництво яких здійснюється після надіслання повідомлення про початок виконання будівельних робіт; реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів І-ІІІ категорії складності; видачі замовнику дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів IV і V категорії складності.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції проведення підготовчих робіт та розпочату реконструкцію пошкодженої пожежею частини житлового будинку літ. «Е» здійснено без отримання передбаченої наведеними вище нормативними документами дозвільної та проектної документації, що свідчить про його самочинність.

Окрім того, у зв'язку з суттєвими змінами у складі спірного домоволодіння внаслідок знесення частини житлового будинку літ. «Е» співвласниками не виконано вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо державної реєстрації змін, які відбулися у праві власності на спірне домоволодіння. Посилання представника позивача на те, що такі зміни у частках співвласниках має здійснити суд суперечить положенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким визначена система органів та суб'єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, до складу яких суди не відносяться.

Таким чином, оскільки до складу спірного домоволодіння входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна, позовні вимоги ОСОБА_3 про виділ часток з об'єкту нерухомого майна не підлягають задоволенню.

Саме з таких підстав слід відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 в частині виділу частки в натурі з нерухомого майна.

Не можна погодитись й з висновком суду про часткове задоволення позовних вимог щодо визначення порядку користування земельною ділянкою.

Так, вирішуючи позов в цій частині, суд вважав, що є підстави для визначення порядку користування земельною ділянкою площею 242 кв. м, яка була виділена у користування ОСОБА_22 та ОСОБА_24 рішенням народного суду Ленінського району м. Миколаєва від 29 серпня 1967 р.

Однак, такий висновок суду є помилковим.

Відповідно до архівного витягу з рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради депутатів трудящих від 15 червня 1954 р. № 1192 «Про результати обміру земель по будівельному кварталу № 265» зареєстровано за землекористувачами по АДРЕСА_2 земельна ділянка площею 808 кв.м ( а.с. 238 т. 4).

Згідно листа виконкому Миколаївської міської ради від 22 листопада 2013 року право власності на спірну земельну ділянку чи її частини не реєструвалось.

Згідно висновку № 125-014/1 повторної судової будівельно-земельно-технічної експертизи від 16 травня 2016 р. у фактичному користуванні співвласників спірного житлового будинку знаходиться земельна ділянка площею 803 кв.м.

Отже земельна ділянка площею 803 кв.м перебуває у спільному користуванні усіх співвласників спірного домоволодіння відповідно до положень ст. ст. 92, 120, 126, 158 ЗК України та ст. 377 ЦК України.

Рішенням народного суду Ленінського району м. Миколаєва від 29 серпня 1967 р. було визначено порядок користування земельною ділянкою домоволодіння АДРЕСА_2 загальною площею 453 кв.м, а саме: у користування ОСОБА_22 виділено земельну ділянку № 1 площею 121 кв.м., ОСОБА_23 - № 2 площею 114 кв.м., ОСОБА_24 - № 3 площею 121 кв.м., ОСОБА_9 - № 4 площею 97 кв.м. (а.с. 200 т.1).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради депутатів трудящих від 15 червня 1954 р. № 1192 «Про результати обміру земель по будівельному кварталу № 265» зареєстровано за землекористувачами по АДРЕСА_2 земельна ділянка площею 808 кв.м ( а.с. 238 т. 4).

Згідно висновку № 125-014/1 повторної судової будівельно-земельно-технічної експертизи від 16 травня 2016 р. у фактичному користуванні співвласників спірного житлового будинку знаходиться земельна ділянка площею 803 кв.м.

Таким чином, на день вирішення спору в суді першої інстанції об'єктом землекористування під домоволодінням АДРЕСА_2 є земельна ділянка площею 808 кв.м.

Рішення відповідними органами самоврядування щодо поділу, виділу цієї земельної ділянки, втому числі окремим співвласникам домоволодіння в установленому порядку не приймалося.

Саме порядок користування такою земельною ділянкою мають визначати співвласники домоволодіння, але позивачем заявлено вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою площею 242 кв. м.

Крім того, після ухвалення судом рішення від 29 серпня 1967 р. змінився склад співвласників цього домоволодіння та склад домоволодіння за рахунок узаконених добудов, прибудов, які здійснювалися співвласниками.

За такого відсутні підстави для визначення порядку користування лише частиною земельної ділянки, яка виділена для обслуговування домоволодіння по АДРЕСА_2 в розмірі 242 кв.м, на чому наполягає позивачка, та без залучення усіх співвласників домоволодіння в якості співвідповідачів по справі, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

З урахуванням викладеного рішення суду необхідно в силу положень пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 липня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, про виділ частки домоволодіння в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цідильних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: