Справа № 285/638/16-ц
провадження у справі № 2/0285/641/16
30 травня 2016 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Савицької Л.Й.
за участю секретаря Дуянової Г.Г.
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні цивільну справу
про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернулась до суду з цим позовом до відповідачів та просить визнати їх таким, що втратили право користуватися житловим будинком АДРЕСА_1 (далі - Будинок), який належить їй на праві власності та зняти відповідачів з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.
В обґрунтування позову зазначає, що їй належить на праві власності Будинок. Відповідачі зареєстровані в належному їй будинку, ОСОБА_2 - як її син від першого чоловіка, який не проживає в будинку з 2000 року, та ОСОБА_3 - як чоловік її дочки, з яким вона припинила шлюбно-сімейні відносини ще в 2013 році. При цьому останні продовжують перебувати на реєстраційному обліку і в добровільному порядку знятись з нього не бажають.
Сторони в судове засідання не прибули.
Позивач в письмовій заяві до суду просила слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідачі були повідомлені вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомили, заперечення проти позову не подали, суд, за згодою позивача, вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно договору дарування жилого будинку від 16.02.2001 року, ОСОБА_1 належить будинок АДРЕСА_1. (а.с. 5).
Згідно довідок наданих Новоград-Волинською реєстраційною службою УДМС України в Житомирській області, відповідачі перебувають на реєстраційному обліку в. АДРЕСА_1 (а.с.15, 16).
19 лютого 2013 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, дочкою позивача, було розірвано, після реєстрації розірвання якого останньому присвоєно прізвище «ОСОБА_3» (а.с. 11).
Відповідно до акту від 27 травня 2016 року, складеного за участі депутата Новоград-Волинської міської ради та пояснень сусідів, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_2 з 2000 року, а ОСОБА_3 з 2013 року по даний час в будинку АДРЕСА_1 не проживають (а.с.9-10).
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Права власника будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад 1 рік.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, будинок АДРЕСА_1 належить позивачу на праві приватної власності, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відповідачі по справі не проживають у ньому без поважних причин з 2000 та 2013 років, однак продовжують перебувати на реєстраційному обліку за вищезазначеною адресою, чим порушують права позивача, як власника, в тому числі, можливості на свій розсуд вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням є законними, обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню.
Вимога про зняття відповідачів з реєстрації є безпідставною, оскільки таке зняття проводиться органом реєстрації на підставі судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Керуючись ст.ст. 11, 15, 57-60, 212-215, 223, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 321, 391 ЦК України, - суд
Позов задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії, а позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Л.Й.Савицька