У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.
суддів:Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське науково-виробниче об'єднання ім. М.В.Фрунзе» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, про визнання незаконними розпоряджень, стягнення моральної шкоди, зобов'язання нарахувати різницю заробітної плати до посадового окладу, нарахувати та виплатити індексацію заробітної плати та компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати та її індексації, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Сумської області від 08 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: стягнути з Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки публічного акціонерного товариства «Сумське науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» (далі - Профспілки) на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення апеляційного суду Сумської області від 18 грудня 2014 року про поновлення на роботі в розмірі 415,52 грн; визнати незаконними розпорядження відповідача від 29 грудня 2014 року № 01/06-25, від 28 січня 2015 року № 01/06-01, від 25 лютого 2015 року № 01/06-02, від 29 квітня 2015 року № 01/06-04, від 27 квітня 2015 року № 01/06-06, від 21 серпня 2015 року № 01/06-07; відшкодувати моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн; зобов'язати донарахувати різницю зарплати до посадового окладу за період з 29 грудня 2014 року по 27 серпень 2015 року, та з 21 серпня 2015 року по 30 вересня 2015 року; нарахувати та виплатити індексацію невиплаченої вчасно частини зарплати за період з 29 грудня 2014 року по день фактичної виплати включно; нарахувати та виплатити компенсацію за порушення строків виплати невиплаченої вчасно частини зарплати та її індексації за період 29 грудня 2014 року по день фактичної виплати включно.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що рішенням апеляційного суду Сумської області від 18 грудня 2014 року його було поновлено на роботі. Однак вказане рішення було виконане відповідачем лише 29 грудня 2014 року, шляхом видачі розпорядження про поновлення на роботі.

Позивач вважає, що затримка виконання рішення про поновлення на роботі з 19 грудня 2014 року по 29 грудня 2014 року є підставою для виплати йому середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, а також відшкодування моральної шкоди.

Крім того, після поновлення його на роботі, відповідач видав розпорядження № 01/06-25 від 29 грудня 2014 року, яким запровадив для ОСОБА_6 простій з 29 грудня 2014 року, який був подовжений розпорядженням від 28 січня 2015 року та від 25 грудня 2015 року до 29 квітня 2015 року, заборонивши позивачу виходити на роботу та оплативши цей час із розрахунку 2/3 посадового окладу.

Позивач вважає вказані розпорядження незаконними, оскільки фактично простою на підприємстві не відбулось, а мало місце виконання частини трудових обов'язків позивача іншими працівниками. Вказує, що про простій відповідача не попереджав, а зміна умов оплати праці відбулася без попереднього погодження з профспілковою організацією.

Таким чином, відповідач всупереч вимогам законодавства заборонив йому виходити на роботу, безпідставно запровадив простій та змінив оплату праці без згоди виборного профспілкового органу та за період з 29 грудня 2014 року по цей час, безпідставно не виплачував частину зарплати, яку повинен індексувати та компенсувати у зв'язку з несвоєчасною виплатою.

Такі дії відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час затримки виконання рішення апеляційного суду Сумської області від 18 грудня 2014 року про поновлення на роботі у розмірі 415,52 грн та моральну шкоду в розмірі 100,00 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 жовтня 2015 року допущено негайне виконання рішення в частині стягнення з Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь ОСОБА_6 середнього заробітку за час затримки виконання рішення апеляційного суду Сумського області від 18 грудня 2014 року про поновлення на роботі у розмірі 415,52 грн.

Ухвалою апеляційного Сумської області від 08 грудня 2015 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 жовтня 2015 року залишено без змін в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними розпоряджень, зобов'язання нарахувати різницю заробітної плати до посадового окладу, нарахувати та виплатити індексацію заробітної плати та компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати та її індексації. Прийнято відмову ОСОБА_6 від апеляційної скарги в частині вирішених вимог про відшкодування моральної шкоди та апеляційне провадження в цій частині закрито.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 жовтня 2015 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду апеляційним судом не переглядалось, оскільки сторонами не оскаржувалось.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексомУкраїни від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними розпоряджень, суд першої інстанції виходив із того, що запровадження простою для позивача та його оплата, здійснені роботодавцем з дотриманням вимог чинного трудового законодавства, тому підстав для визнання оскаржуваних розпоряджень незаконними, не вбачається. Крім того, оскільки судом встановлена законність зазначених розпоряджень, тому не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов'язання нарахувати різницю заробітної плати до посадового окладу, нарахувати та виплатити індексацію заробітної плати та компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати та її індексації, оскільки вони є похідними й залежать від результату вирішення вимог про незаконність розпоряджень про простій.

Апеляційний суд повністю погодився з такими висновками суду першої інстанції.

Однак, з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_6 з 01 березня 2008 року працював в Об'єднаній первинній організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе»за трудовим договором на посаді консультанта з правових питань, за умовами якого сторонами визначено робочий графік виконання обов'язків позивачем.

ОСОБА_6 неодноразово звільняли із займаної посади з різних підстав, проте судовими рішеннями його поновлено на роботі.

Так, на підставі рішення апеляційного суду Сумської області від 18 грудня 2014 року ОСОБА_6 з 15 травня 2014 року поновлено на роботі на посаді консультанта з правових питань, стягнуто з Профспілкисередній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 9 453,08 грн та моральну шкоду в розмірі 300,00 грн.

Зазначене рішення виконане на підставі розпорядження відповідача № 01/06-24 від 29 грудня 2014 року, згідно з яким поновлено ОСОБА_6на посаді консультанта з правових питань з 15 травня 2014 року.

29 грудня 2014 року працівниками Профспілки складено Акт про простій, за змістом якого з 2010 року консультації з питань трудового законодавства членам профспілки «Машметал» надаються штатними працівниками профкому та обкомом профспілки «Машметал», питання з правового забезпечення діяльності профкому не виникають, у зв'язку з чим робота для консультанта з трудових питань в межах обов'язків за договором від 01 березня 2008 року відсутня. Запропоновано з 29 грудня встановити для вказаної посади простій.

Розпорядженням Профспілки № 01/06-25 від 29 грудня 2014 року для консультанта з правових питань запроваджено простій, початок якого встановлено з 29 грудня 2014 року і заборонено ОСОБА_6до закінчення простою, до 28 січня 2015 року, виходити на роботу та з'являтися на робочому місці.

Розпорядженнями № 01/06-01 від 28 січня 2015 року, № 01/06-02 від 25 лютого 2015 року, № 01/06-04 від 29 квітня 2015 року, № 01/06-06 від 27 травня 2015 року продовжено строк простою з кінцевою датою виходу на роботу 29 липня 2015 року.

На підставі розпорядження № 01/07-07 від 09 липня 2015 року ОСОБА_6 надано щорічну відпустку за 2014-2015 роки з 28 липня по 20 серпня 2015 року тривалістю 24 календарних дні.

Розпорядженням № 01/06-07 від 21 серпня 2015 року ОСОБА_6продовжено строк простою до 30 вересня 2015 року.

З вказаними розпорядженнями ОСОБА_6ознайомлений в день їх видання.

Згідно із ч. 1 ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстри, інших посадових осіб.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що у справах за позовами про оплату простою необхідно виходити як із правил ст.113 КЗпП України, так і з відповідних норм інших актів законодавства, маючи на увазі, зокрема, що оплата часу простою не з вини працівника у розмірі не нижче двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду ставиться у залежність від повідомлення ним про початок простою власника або уповноважений ним орган (бригадира, майстра, інших службових осіб) у тому разі, коли не йдеться про простій певного структурного підрозділу чи всього підприємства.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, на порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України, вказаних вимог закону не врахував, не перевірив доводів заявника, у зв'язку з чим не з'ясував фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме чи можна вважати, що на підприємстві був простій для посади, яку займав позивач, з урахуванням того, що консультації з питань трудового законодавства членам профспілки, що входить до трудових обов'язків позивача, надаються іншими працівниками профкому, що підтверджується Актом про простій від 29 грудня 2014 року та розпорядженням № 01/06-25 від 29 грудня 2014 року. Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що простій не з вини працівника можливий лише за умови попередження працівника про простій, а ознайомлення з самим розпорядженням про простій не свідчить про те, що працівник попереджений про початок простою.

Що стосується вирішення позовних вимог про зобов'язання нарахувати різницю заробітної плати до посадового окладу, нарахувати та виплатити індексацію заробітної плати та компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати та її індексації, то вказані вимоги є похідними й залежать від результату вирішення вимог про незаконність розпоряджень про простій.

За таких обставин, визнати ухвалене судове рішення законним і обґрунтованим не можна, тому воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити

Ухвалу апеляційного суду Сумської області від 08 грудня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова