Справа № 353/647/15-ц
Провадження № 22-ц/779/722/2016
Головуючий у 1 інстанції Луковкіна У. Ю.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Матківського Р.Й.

суддів: Горблянського Я.Д.,Соколовського В.М.

секретаря Капущак С.В.

з участю представника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про спонукання до виконання умов мирової угоди шляхом стягнення заборгованості за мировою угодою, з апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Тлумацького районного суду від 09 лютого 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у липні 2015 року звернувся до суду та після неодноразової зміни позовних вимог, які уточняв та просив спонукати ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до виконання умов мирової угоди шляхом стягнення заборгованості за мировою угодою, затвердженої ухвалою Тлумацького районного суду від 13 січня 2012 року.

Заявлені вимоги представник позивача обґрунтував тим, що ухвалою Тлумацького районного суду від 13 січня 2012 року було затверджено мирову угоду, укладену між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3, ОСОБА_5 для врегулювання спору, який виник внаслідок невиконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором від 11 травня 2007 року станом на 19 липня 2011 року. Відповідачі не виконали умови мирової угоди, тому Банк звернувся із заявою про примусове виконання мирової угоди шляхом стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості на загальну суму 1713764, 69 гривень, з яких 34485, 78 доларів США (еквівалентно 828124, 19 гривень) строкова заборгованість по кредиту, 15004, 18 доларів США (359867, 75 гривень) прострочена заборгованість по кредиту, 850730, 75 гривень пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсотках, комісії. Оскільки на момент затвердження мирової угоди ухвала суду не відносилась до рішень, що підлягають виконанню ДВС, просив стягнути заборгованість за мировою угодою.

Рішенням Тлумацького районного суду від 09 лютого 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за мировою угодою, затвердженою ухвалою Тлумацького районного суду від 13 січня 2012 року за період з 01 вересня 2013 року по 23 листопада 2015 року у сумі 15 004, 18 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 359867, 75 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На дане рішення представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подав апеляційну скаргу, просить його змінити, спонукати ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до виконання умов мирової угоди, затвердженої ухвалою Тлумацького районного суду від 13 січня 2012 року шляхом стягнення на користь Банку заборгованості за мировою угодою у розмірі 1 713 764, 69 гривень, з яких 34 485, 78 доларів США, що еквівалентно 827 124, 19 гривень заборгованість строкова, 15 004, 18 доларів США, що еквівалентно 359 867, 75 гривень прострочена заборгованість по кредиту. 850 730, 75 гривень пеня. Стягнути з відповідачів усі понесені судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги, а у іншій частині рішення суду залишити без змін.

Представник апелянта у скарзі зазначає, що згідно із графіком, наведеним у мировій угоді, ОСОБА_3 зобовязалась до 10 травня 2022 року сплатити АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 60 256, 98 доларів США, з яких 27 694 доларів США заборгованість по тілу кредиту, 27817, 19 доларів США проценти за користування кредитними ресурсами ,4745 доларів США прострочена комісія станом на 19 липня 2011 року. Підписуючи умови мирової угоди сторони фактично замінили одне грошове зобовязання іншим, умови якого викладені в тексті мирової угоди і визнані судом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. А тому суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову в частині дострокового стягнення суми грубо порушив норми матеріального права, не врахував, що ОСОБА_3 не виконує умови мирової угоди та не вчиняє жодних дій по врегулюванню заборгованості, а останній платіж було здійснено 27 лютого 2014 року в сумі 199 доларів США. Вважає, що ОСОБА_3 припинила виконання мирової угоди і в подальшому погашати заборгованість перед позивачем наміру немає. Тому для захисту своїх порушених майнових прав та для недопущення їх порушення в майбутньому позивач просив спонукати відповідачів до виконання мирової угоди та стягнути всю належну суму заборгованості.

Крім того, суд першої інстанції, відмовляючи в достроковому стягненні заборгованості, стягнув прострочену заборгованість станом на 23 листопада 2015 року тоді як рішення суду було ухвалено 09 лютого 2016 року, тобто прострочена заборгованість за останні місяці взагалі не була врахована судом при ухваленні оскаржуваного рішення.

Пунктом 5 мирової угоди встановлено, що у разі повного виконання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 умов даної угоди по сплаті заборгованості в сумі, що вказана у графіку, Банк розгляне можливість списання 80% пені. Відповідно до умов угоди списання пені є правом Банку, а не обовязком, а сплата заборгованості по пені є обовязком ОСОБА_3 і не має значення, чи 100% від суми пені, чи тільки 20%, цей обовязок з ОСОБА_3 умовами мирової угоди не знято. Більше того, ОСОБА_3 підтвердила свою згоду з сумою заборгованості по пені. Укладаючи мирову угоду сторони погодили, що крім заборгованості за тілом кредиту, відсотками, існує ще заборгованість по пені. Оскільки сторони мирової угоди визначили, що сума пені є боргом ОСОБА_3 і питання списання 80% чи сплати всієї суми 12 372, 40, 40 доларів США повязане з повним виконанням зобовязання за мировою угодою, що не виконане, ця сума підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку як частина боргу, що визнана боржником.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, яка вимоги апеляційної скарги підтримала і просила стягнути з відповідачів усю суму заборгованості у валюті кредиту, представника ОСОБА_3, який вимоги скарги заперечив, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що станом на день звернення до суду строк виконання зобовязань відповідачів за мировою угодою по сплаті щомісячних платежів за період з 24 листопада 2015 року по 10 травня 2022 року ще не настав, дострокове стягнення заборгованості в повній сумі умовами мирової угоди не передбачено, позивачем вимог про дострокове стягнення всієї суми заборгованості на адресу відповідачів не направлялось, будь-які докази з цього приводу в матеріалах справи відсутні, тому стягнення грошових кошті за вказаний період є передчасним. Вимога про стягнення з відповідачів в солідарному порядку пені в сумі 850730, 75 гривень не підлягає задоволенню, оскільки п.2 мирової угоди передбачено, що визначений графіком щомісячний платіж включає в себе частину заборгованості відповідачів по сплаті кредитних коштів, процентів та пені. При цьому будь-якими іншими пунктами мирової угоди не передбачено зобовязань відповідачів по пені, в тому числі по сплаті пені нарахованої як за умовами кредитного договору на момент укладення мирової угоди, так і по сплаті пені за невиконання зобовязань по мировій угоді.

Однак, колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні вимог Банку про дострокове стягнення заборгованості за мировою угодою, яка складається з основного боргу та процентів нарахованих на 23 листопада 2015 року з визначенням конкретного щомісячного платежу та визначеної суми пені, суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для його скасування та ухвалення нового.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 01 грудня 2011 року була укладена мирова угода, яка затверджена ухвалою Тлумацького районного суду від 13 січня 2012 року.

Відповідно до ч. 1, 4-5, ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті, вона ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і повинна виконуватися добровільно. У протилежному разі мирова угода, затверджена (визнана) судом, може бути підставою для примусового виконання.

Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст. 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до змісту затвердженої мирової угоди встановлено щомісячну сплату відповідачами заборгованості встановленими частинами, погоджено сторонами і графік сплати.

Представник ОСОБА_3 у засіданні апеляційного суду підтвердив, що розмір заборгованості визначений мировою угодою і її суму не оспорює.

Враховуючи, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 порушили встановлений графік погашення заборгованості щомісячно, розмір простроченої заборгованості становить 15 004, 18 доларів США, що підтверджено розрахунком на а.с. 181-183 (т.2), і підтверджено сторонами, тому суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку, що у даному випадку дострокове стягнення заборгованості неможливе, оскільки це не передбачено змістом самої мирової угоди.

Колегія суддів вважає, що право позивача на дострокове стягнення передбачене ст. 1050 ЦК України, тому Банк вправі був звернутися з даними позовними вимогами з метою спонукати відповідачів до виконання взятого зобовязання за мировою угодою, яке є новим зобовязанням для сторін.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи представника позивача, що до стягнення підлягає 850 730, 75 гривень пені з відповідачів відповідно до розрахунку на а.с. 181-183 (т. 2).

Як пояснив представник позивача в засідання апеляційного суду, такий розмір пені нарахований за умовами кредитного договору укладеного між сторонами 11 травня 2007 року.

Колегія суддів вважає, що мирова угода визнана ухвалою Тлумацького районного суду від 13 січня 2012 року є новим зобовязанням, а не кредитним договором, тому розмір пені не може визначатися як передбачено кредитним договором. Умовами цієї мирової угоди встановлено, що розмір пені, який повинні сплатити відповідачі визначений 12 372, 40 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 98 621, 64 гривень. Даною мировою угодою не передбачено встановлення іншого розміру нарахування пені у разі прострочення сплати боргу до травня 2022 року. Тому колегія суддів вважає, що до стягнення підлягає визначений та погоджений сторонами розмір пені в сумі 98 621, 64 гривень, а не 850 730, 75 гривень, як зазначає у позові Банк..

Відповідно до поданих розрахунків загальної суми заборгованості по мировій угоді на 23 листопада 2015 року представником апелянта до апеляційного суду на час звернення з позовом прострочена заборгованість відповідачів становить 15 004, 18 доларів США та строкова заборгованість, яка включає суму основного боргу та нарахованих процентів становить 21 744, 50 доларів США, тому саме ця сума підлягає для дострокового стягнення.

Колегія суддів вважає необґрунтованим доводи позивача, що із відповідачів підлягає до стягнення 34 485, 78 доларів США, що складається із основного боргу і процентів, оскільки ця сума визначена з врахуванням сплати процентів по травень 2022 року, тобто позивач просить стягнути достроково заборгованість із вже нарахованими процентами до 2022 року, строк сплати яких ще не настав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Банком позов предявлений про дострокове стягнення кредитної заборгованості за основним боргом та процентами на 23 листопада 2015 року, тому позовні вимоги можуть бути задоволені тільки в межах заявлених позовних вимог, а не з врахуванням стягнення процентів на майбутнє до 2022 року як вважає позивач.

Колегія суддів вважає, що на користь позивача необхідно стягнути відповідно до поданої заяви усі понесені судові витрати у тому числі і витрати повязані із публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача ОСОБА_5

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задоволити частково.

Рішення Тлумацького районного суду від 09 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про спонукання до виконання умов мирової угоди шляхом стягнення заборгованості за мировою угодою задоволити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 ( Івано-Франківська область, м. Тлумач, вул. О. Довженка, 4/12) та ОСОБА_5 (Івано-Франківська область, Тлумацький район, с. Олеша) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (юридична адреса: вул. Артема, 60, м. Київ, 04050, , р/р 290990313, МФО 300131) заборгованість за мировою угодою, затверджену ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківського від 13 січня 2012 року у цивільній справі №2-0916552/2011 у розмірі 21 744,50 доларів США по основному боргу, що еквівалентно 521433, 11 гривень на час предявлення позову, 15 004, 18 доларів США простроченої заборгованості основного боргу та процентів, що еквівалентно 359 867, 75 гривень та 98621, 64 гривень пені.

Всього стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» у солідарному порядку 36748, 68 доларів США, що еквівалентно 881233 гривень на час звернення до суду та 98621,64 гривень заборгованості за мировою угодою, затвердженої ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківського від 13 січня 2012 року.

У задоволенні вимог про стягнення суми, що направляється на погашення відсотків по травень 2022 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» , р/р 290990313, МФО 300131) по 3672, 27 гривень судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» , р/р 290990313, МФО 300131) 187 гривень витрат повязаних із публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді Я.Д. Горблянський

ОСОБА_6