Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №320/5668/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Редько О.В.
Провадження №22-ц/778/3399/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючий Кримська О.М.,

Судді Дашковська А.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про усунення перешкод у користуванні домоволодінням,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, про усунення перешкод у користуванні домоволодінням, який згодом уточнила.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що їй на праві власності належить домоволодіння №34 по вул. Озерна у с. Костянтинівка Мелітопольського району, а також земельна ділянка площею 0,1598 га, на якій розташоване вказане домоволодіння.

Відповідачу на праві власності належить домоволодіння № 36 по вул. Озерна с. Костянтинівка, Мелітопольського району на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.11.2003 року.

Вважає, що акт приймання до експлуатації закінченого будівництвом житлового будинку та господарчих споруд індивідуального забудовника без точної дати за листопад 2003 року (надалі за текстом «акт») підлягає визнанню його недійсним з наступних підстав.

Відповідно до змісту акту окрім житлового будинку предметом здачі до експлуатації був гараж без опису його розмірів, матеріалів з яких він виготовлений, та місця його розташування.

Акт суперечить вимогам п. 3.25* ДБН 360-92**, відповідно до якого для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань від межі суміжної ділянки до найбільш виступаючої конструкції стіни слід приймати не менш ніж 1,0 м (при цьому повинно бути забезпечене влаштування інженерно-технічних заходів для запобігання стіканню атмосферних випадів).

Металевий гараж відповідача побудований без дозволів органу місцевого самоврядування, що підтверджується актом №21 від 24.04.2015року, Акт порушує її право власності оскільки споруда гаражу частково знаходиться на її земельній ділянці, встановлення гаражу з нею ніхто не узгоджував.

Також, зазначала, що оскільки споруда гаражу примикає до стіни її житлового будинку вона та члени її родини постійно відчувають вібрацію від працюючих механізмів в гаражі.

Крім того, відповідач без будь-якої дозвільної документації самочинно побудувала на території свого домоволодіння металевий навіс розміром (4,90 +4,40)/2 х 5,85 м. Вказана споруда затуляє вікна її будинку під літ. А-1, від світла, в результаті чого в її будинку темно.

Відповідно до листа №999 від 22.11.2013року голови Костянтинівської сільської ради ОСОБА_5 комісія у складі сільського голови ОСОБА_5, заступника сільського голови ОСОБА_6М,, секретаря сільської ОСОБА_7 15.11.2013 року провела обстеження фактів, викладених нею у скарзі та встановила порушення відповідачем вимог ст. 39 ч. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та запропоновано усунути порушення щодо самовільного будівництва.

На підставі вищевикладеного, просила суд визнати недійсним акт приймання до експлуатації закінченого будівництвом житлового будинку та господарчих споруд індивідуального забудовника без точної дати за листопад 2003 року, складений на імя ОСОБА_3; зобовязати ОСОБА_3 не чинити їй перешкоди у користуванні та розпорядженні домоволодінням №34 по вул. Озерна у с. Костянтинівка Мелітопольського району та прибрати самочинно побудовані металевий гараж розміром 8,36 м х 3,6 м та металевий навіс розміром 7 м х 5 м, які розташовані частково на території її домоволодіння №34 по вул. Озерна у с. Костянтинівка Мелітопольського району, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 травня 2016 року позов задоволено частково.

Зобовязано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у користуванні та розпорядженні домоволодінням № 34 по вул. Озерна у с. Костянтинівка Мелітопольського району.

Демонтувати самочинно побудовані металевий гараж, що належить ОСОБА_3, розміром 8,36м х 3,6 м, розташований частково на території домоволодіння № 34 по вул. Озерна у с. Костянтинівка Мелітопольського району та на території домоволодіння № 36 по вул. Озерна у с. Костянтинівка Мелітопольського району.

Демонтувати металевий навіс, що належить ОСОБА_3, розміром 7 м х 5 м, розташований частково на території домоволодіння № 34 по вул. Озерна у с. Костянтинівка Мелітопольського району та на території домоволодіння № 36 по вул. Озерна у с. Костянтинівка Мелітопольського району.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 243,60 грн..

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) та розписками про отримання судових повісток про виклик у суд (а.с.179; 181).

Учасники апеляційного розгляду не зявилися до апеляційного суду, причини неявки в судове засідання не повідомили, будь яких письмових клопотань від них не надходило.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Частиною 3 статті 27 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Згідно вимог частини 2 статті 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Позивачка на обґрунтування свого порушеного права, як користувача суміжної земельної ділянки та власника будинку, посилалась на те, що споруда гаражу частково знаходиться на її земельній ділянці, яка належить їй на праві власності та встановлення гаражу з нею ніхто не узгоджував. Крім того, що оскільки споруда гаражу примикає до стіни її житлового будинку вона та члени її родини постійно відчувають вібрацію від працюючих механізмів в гаражі відповідачки.

Встановлено, що позивачу ОСОБА_4 належить на праві власності жилий будинок №34 по вул. Озерна у с. Костянтинівка Мелітопольського району та земельна ділянка площею 0,1598 га, розташована на території с. Костянтинівка, вул. Озерна, 34 Костянтинівської сільської ради, Мелітопольського району Запорізької області, надана для обслуговування жилого будинку (а.с.5-8).

Відповідачу ОСОБА_3 на праві власності належить сусідній жилий будинок №36 по вул. Озерна с. Костянтинівка, Мелітопольського району (а.с.9).

Згідно із відповіддю сільського голови Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району № 999 від 22.11.2013 року в ході обстеження 15.11.2013 року вищевказаних територій домоволодінь було виявлено порушення ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та запропоновано сторонам укласти мирову угоду та усунути порушення щодо самовільного будівництва (а.с.17).

Відповідно до листа-відповіді заступника начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області №0-539/3 від 14.11.2013 року в ході позапланової перевірки було встановлено, що роботи з розміщення тимчасової споруди: металевий гараж виконані в період 1991 року (а.с.18).

Згідно із актом №21 від 24.04.2015 року, складеному Мелітопольським бюро технічної інвентаризації в с. Костянтинівка по вул. Озерна, 36, ОСОБА_3 самочинно побудовані житлова прибудова А1-1, розмірами 5,18 х 12,63 м; прибудова а-1 розміром 2,00 х 7,60 м, гараж В-1 розміром 3,65 х 8,75 м, сарай Г-1 розміром 2,55 х 4,60 м, розпочато будівництво навісу Д-1 розміром (4,90+4,40) 2 х 5,85м (а.с.19).

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Невідповідність акту приймання до експлуатації закінченого будівництвом житлового будинку та господарчих споруд індивідуального забудовника за листопад 2003 року вимогам *ДБН 360-92* не свідчить само по собі про наявність будь-яких перешкод у здійсненні права власності, користування та розпорядження майном позивача і тим більше не може бути підставою для застосування крайнього заходу у вигляді зносу споруди гаражу (а.с.61).

Пунктом 3.25 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень. ДБН 360-92», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992, № 44 з подальшими змінами, встановлено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м.

Таким чином, нормативно встановлена відстань від найбільш виступаючої стіни будівлі до межі сусідньої земельної ділянки забезпечує можливість саме власникам будівлі здійснювати догляд за нею та її поточний ремонт і не являється гарантією прав інших осіб, а тому недотримання цієї норми, за умови відсутності інших негативних наслідків, не свідчить про порушення прав позивачки як землекористувача суміжної земельної ділянки.

Звертаючись до суду з позовом про захист права власності шляхом демонтування гаражу, позивач не надала належних та допустимих доказів, про те, яким чином вказані споруди перешкоджають їй у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном, а тому не довела наявність свого порушеного права, як того вимагає ст.ст. 391, 376 ЦК України.

Суд першої інстанції на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, належної оцінки їм не надав та дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимогу у цій частині, тому рішення суду відповідно до п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зобовязання ОСОБА_3 демонтувати самочинно побудований металевий гараж, що належить ОСОБА_3, розміром 8,36м х 3,6 м, розташований частково на території домоволодіння № 34 по вул. Озерна у с. Костянтинівка Мелітопольського району та на території домоволодіння № 36 по вул. Озерна у с. Костянтинівка Мелітопольського району.

Окрім того, позивачка зазначала, що відповідачка самочинно побудувала на території свого домоволодіння металевий навіс, який затіняє вікна її будинку А-1, від світла, в результаті чого в належному їй будинку темно, а тому просила зобовязати відповідачку демонтувати його.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Задовольняючи позовні вимоги в частині зобовязання відповідача демонтувати металевий навіс, що належить ОСОБА_3, розміром 7 м х 5 м, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності позивачкою своїх вимог, які підтверджені розрахунком коефіцієнту освітлення, здійснений фізичною особою підприємцем, архітектором ОСОБА_8, кваліфікація якої підтверджена кваліфікаційним сертифікатом (а.с.93-99).

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст.. 57-60 ЦПК України.

Колегією суддів представнику відповідачки в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, яке відбулося 18.10.2016 року розяснено положення ст.10 ЦПК України щодо вчинення процесуальних дій на підтвердження доводів апеляційної скарги про недоведеність позивачем позовних вимог про необхідність демонтування металевого навісу.

Представник відповідачки заявив клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні та надати час для узгодження позиції особисто з відповідачкою стосовно подачі клопотання про призначення судової експерти.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачка та її представник у справі будучи належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилися, скористались своїми процесуальним правами на власний розсуд, з будь-якими клопотаннями до суду апеляційної інстанції не звертались, та доказів на підтвердження своїх доводів апеляційної скарги та на спростування доказів поданих позивачем на подали, у звязку з чим судова колегія приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується ( п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.10. 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»).

Судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним акту приймання до експлуатації закінченого будівництвом житлового будинку та господарчих споруд індивідуального забудовника без точної дати за листопад 2003 року, складений на імя ОСОБА_3 не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 травня 2016 року у цій справі в частині зобовязання ОСОБА_3 демонтувати самочинно побудований металевий гараж, що належить ОСОБА_3, розміром 8,36м х 3,6 м, розташований частково на території домоволодіння № 34 по вул. Озерна у с. Костянтинівка Мелітопольського району та на території домоволодіння № 36 по вул. Озерна у с. Костянтинівка Мелітопольського району скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту:

«Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зобовязання ОСОБА_3 демонтувати самочинно побудований металевий гараж, що належить ОСОБА_3 розміром 8,36м х 3,6 м, розташований частково на території домоволодіння № 34 по вул. Озерна у с. Костянтинівка Мелітопольського району та на території домоволодіння № 36 по вул. Озерна у с. Костянтинівка Мелітопольського району».

В решті рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.М. Кримська

Судді: А ОСОБА_9

ОСОБА_2.