Справа № 555/2208/15-ц
Номер провадження 2/555/64/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2016 року

Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Мельничук Н. В.

при секретарі Кравчук С. Я.,

з участю позивача- Штиби І.О.

представника позивача- адвоката Захарчука М.І.

відповідача- ОСОБА_4

представника відповідача- адвоката Іванова В.О.

третьої особи- ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Березне цивільну справу за позовом позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя , позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору- ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на частку в спільному майні та виділення частки із спільного майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та з урахуванням змінених позовних вимог просить визнати спільною сумісною власністю, набутою у шлюбі із відповідачем ОСОБА_4, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та виділити їй 1/2 частину вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в період з 22 лютого 2002 року по 18 лютого 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_4 Від шлюбу мають неповнолітню дитину. На підставі рішення Вітковицької сільської ради Березнівського району Рівненської області від 15 грудня 2006 року № 71 ОСОБА_4 надано земельну ділянку площею 0,1190 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка ним у подальшому була приватизована, про що отримано державний акт на право власності на земельну ділянку від 27 квітня 2007 року серії НОМЕР_1. Вказує, що фактично будівництво спірного житлового будинку із відповідачем ОСОБА_4 розпочали з 2003 року. Земельна ділянка належала на праві користування мамі відповідача - ОСОБА_6. Пізніше ОСОБА_6 відмовилась від земельної ділянки і за рішенням сільської ради земельна ділянка була надана відповідачу ОСОБА_4 та оформлені на нього всі дозвільні документи на забудову земельної ділянки. Будинок побудований із дерева, частину якого подарували сторонам на весілля батьки ОСОБА_4, а частину докуповували за спільні кошти подружжя. Також позивач ОСОБА_3 зазначає, що до досягнення їхньою дитиною трирічного віку, 30 червня 2005 року вона влаштувалася на роботу перукарем. Крім заробітної плати, на будівництво позивач ОСОБА_3 двічі брала кредити в сумі 7000 гривень та 15 000 гривень.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на частку в спільному майні та виділення частки із спільного майна. В позові вказує, що вона безпосередньо будувала будинок з початку будівництва, вкладала у будівництво свої кошти і будівельні матеріали, земельна ділянка під будівництво будинку згідно рішення Вітковицької сільської ради від 2 листопада 1993 року виділена їй і тільки після зведення фундаменту, стін та крівлі будинку, проведення електропроводки тощо, переписана в сільській раді на її сина. Вважає, що її частка у будівництві спірного будинку становить не менше 50 відсотків. Посилаючись на вимоги ст. 370 ЦК України та ст. 175 СК України, просить визнати спільною сумісною власністю майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні гроші членів сім'ї з ОСОБА_4, ОСОБА_3 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та виділити їй 1/3 частину зазначеного житлового будинку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, просять задовольнити змінені позовні вимоги та здійснити поділ спірного житлового будинку згідно першого варіанту розподілу, що вказаний у висновку судової будівельно-технічної експертизи № Е-28/15 від 11 лютого 2015 р. та виділити позивачу ОСОБА_3 в житловому будинку АДРЕСА_1: житлову 1-6 площею 13,2 кв.м, житлову 1-7 площею 20,6 кв.м, кладову 1-8 площею 7,2 кв.м., кухню 1-9 площею 14,1 кв.м., а також надвірні споруди, а саме: дворову вбиральню / Б-1/. Також просять стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію в розмірі 15 776 гривень.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник позов ОСОБА_3 не визнали. Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_6, визнали повністю, вважають, що розподіл житлового будинку має бути здійснений між трьома особами - позивачем ОСОБА_3, відповідачем ОСОБА_4 та третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_6 відповідно до другого варіанту розподілу, що вказаний у висновку судової будівельно-технічної' експертизи № Е-07/16 від 13 травня 2016 р. Також представник відповідача - адвокат Іванов В.О. просив застосувати позовну давність до вимог ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_6 свій позов підтримала з підстав, викладених у позові, просить розділити спірний житловий будинок між нею, позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що після одруження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 жили у своє задоволення, гроші витрачали на придбання дорогого одягу для ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона проживає по сусідству з сторонами. Батьки відповідача будували будинок для сина- відповідача по справі, відповідач теж допомагав будувати будинок.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона проживає по сусідству з сторонами по справі, їй відомо про те, що батьки ОСОБА_4 будували будинок для нього.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пояснили суду, що на прохання батьків ОСОБА_3, яка являється їм племінницею, приблизно в 2003 році вони допомагали по будівництву спірного житлового будинку, який будувався для ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Робили зруба та крівлю. ОСОБА_12 також штукатурив будинок на наступний рік. Гроші їм не платили, адже це була допомога для родичів.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача та його представника, третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 2002 року по 18 лютого 2010 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі рішення Вітковицької сільської ради Березнівського району Рівненської області від 15 грудня 2006 року № 71 ОСОБА_4 надано земельну ділянку площею 0,1190 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка ним у подальшому була приватизована, про що отримано державний акт на і право власності на земельну ділянку від 27 квітня 2007 року серії НОМЕР_1.

Дозвільні документи на забудову земельної ділянки оформлені на відповідача ОСОБА_4

18 липня 2008 року спірний житловий будинок прийнятий в експлуатацію, 03 грудня 2009 року видано акт готовності об"єкта до експлуатації , однак свідоцтво про право власності на нерухоме майно відповідач отримав 09 листопада 2015 року та зареєстрував його в Березнівському районному управлінні юстиції Рівненської області, номер запису 11952984.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено відсутність договору між позивачем і відповідачем про набуте майно, а тому спірний житловий будинок належить позивачу та відповідачу у рівних частках, тобто по 1/2 частині кожному.

Крім пояснень свідків, факт майнової участі позивача у будівництві житлового

будинку підтверджується також копіями квитанцій на придбання будівельних матеріалів

на а.с.25-27, копіями кредитних договорів на споживчі цілі від 24 травня 2006 року на суму 7 000

гривень (а.с. 18-20), та від 07 грудня 2007 року на суму 15 000 гривень (а.с. 21-24 ).

Доводи третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_6 про виділ їй 1/3 частки із спірного житлового будинку, не заслуговують на увагу, оскільки добровільна допомога батьків відповідача у будівництві будинку не впливає на правовий статус такого майна.

В даному випадку третя особа ОСОБА_6 мала б право лише на відшкодування своїх затрат на будівництво господарської будівлі на вказаній земельній ділянці при доведеності своїх вимог щодо конкретного розміру таких затрат. Однак вказане питання не є предметом розгляду справи.

Висновком № Е-07/16 судової будівельно-технічної експертизи від 13 травня 2015 року, яка була проведена за клопотанням відповідача, визначено вартісну частку фундаменту, стін, даху та покрівлі з основних конструктивних елементів житлового будинку, без врахування облаштування ванної кімнати та оздоблювальних робіт всього спірного житлового будинку, яка становить 48,3%

Проте, експертом зазначено, що дана величина не відображає фактичну частку співвласника в житловому будинку, оскільки розподіл житлових будинків здійснюється відповідно до часток його співвласників, а не з вирахуванням часток вартості матеріалів та частин будинку.

Згідно висновку № Е-28/15 судової будівельно-технічної експертизи від 11 лютого 2015 року поділ житлового будинку, розташованого по вул. Загірській 1г в с. Вітковичі Березнівського району, на дві ізольовані частини, максимально наближені до ідеальних часток, технічно можливий. Експертом запропоновано чотири варіанти розподілу спірного будинковолодіння.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на розподілу будинку за першим варіантом, згідно якого першому співвласнику виділяється з житлового будинку частина, до якої входять приміщення: 1-6 - житлова площею 13,2 кв.м; 1-7 - житлова площею 20,6 кв.м; 1-8 - кладова площею 7,2 кв.м; 1-9 - кухня площею 14,1 кв.м,а також надвірні споруди: дворова вбиральня (Б-1). Частка становить 46,8%. Другому співвласнику виділяється з житлового будинку частина, до якої входять приміщення: 1-1 -коридор площею 6,8 кв.м; 1-2 - кладова площею 8,4 кв.м; 1-3 - житлова площею 22,6 кв.м; 1-4 - житлова площею 13,9 кв.м; 1-5 - житлова площею 11,6 кв.м. Частка становить 53,2%. Компенсація, яка повинна бути виплачена власником другої частини власнику першої частини становить 15 776 гривень.

За відсутності зі сторони відповідача та третьої особи пропозицій щодо розподілу житлового будинку саме за висновком № Е-28/15 судової будівельно-технічної експертизи від 11 лютого 2015 року, якою визначено поділ спірного житлового будинку на дві ізольовані частини, суд погоджується із варіантом розподілу, запропонованим стороною позивача.

Водночас, у своїх письмових запереченнях відповідач ОСОБА_4 зазначає про пропуск позивачем строку позовної давності.

На думку суду таке посилання є безпідставним, оскільки в позовній заяві ОСОБА_3 зазначає, а в судовому засіданні підтвердила, що вона безперешкодно користувалась спірним житловим будинком до осені 2014 року, після чого відповідач не допустив її до будинку, порушивши її права, як співвласника житлового будинку, дані обставини не заперечив відповідач.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК).

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя- задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю, набутою у шлюбі ОСОБА_3 з ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1

Виділити ОСОБА_3 в житловому будинку АДРЕСА_1: житлову 1-6 площею 13,2 кв.м, житлову 1-7 площею 20,6 кв.м, кладову 1-8 площею 7,2 кв.м., кухню 1-9 площею 14,1 кв.м., а також надвірні споруди, а саме: дворову вбиральню / Б-1/.

Виділити ОСОБА_4 в житловому будинку АДРЕСА_1 : коридор 1-1 площею 6,8 кв.м., кладову 1-2 площею 8,4 кв.м., житлову 1-3 площею 22,6 кв.м., житлову 1-4 площею 13,9 кв.м., житлову 1-5 площею 11,6 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 компенсацію в розмірі 15 776 / п"ятнадцять тисяч сімсот сімдесят шість / гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі- витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 гривень 20 коп.

В задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на частку в спільному майні та виділення частки із спільного майна - відмовити за недоведенністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Березнівський районний суд Рівненської області.

Суддя: Мельничук Н. В.