Справа № 472/725/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" листопада 2016 р. смт Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Тустановського А.О.,

при секретарі Тарєлкіній Н.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи Дикусар О.В.,

прокурора Морозова Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

18 серпня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, про позбавлення батьківських прав.

Позов обґрунтував тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, який вони зареєстрували 13 жовтня 2012 року у відділі ДРАЦС Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області, за актовим записом № 31. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Просить позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до їхньої малолітньої дитини ОСОБА_4, посилаючись на те, що відповідач не виконує свої обов'язки по догляду за дитиною, не піклується про фізичний та духовний розвиток доньки, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Крім того, відповідач систематично вживає алкогольні напої, часто залишає дитину бездоглядною. В стані алкогольного сп'яніння стає агресивною, застосовує фізичну силу до дитини. Так 26 грудня 2014 року відповідач в стані алкогольного сп'яніння нанесла тілесні ушкодження середньої тяжкості доньці ОСОБА_4, за що вироком Веселинівського районного суду від 05 лютого 2015 року була притягнена до кримінальної відповідальності.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав викладених в позовні заяві, просив позов задовольнити та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, проти задоволення позову заперечила пояснивши тим, що свої батьківські обов'язки по відношенню до доньки виконує, постійно водила її до дитячого садочка та забирала, оскільки позивач знаходився на заробітках. Вдома донька більшість часу проводить з нею, вона з нею спілкується, дитина завжди нагодована та доглянута. Декілька раз в цьому році вживала спиртні напої на свята, однак від виконання своїх батьківських обов'язків не ухилялась. Спиртними напоями не зловживає, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває. Кримінальне покарання призначене їй вироком Веселинівського районного суду від 05 лютого 2015 року відбула повністю. Просила не позбавляти її батьківських прав по відношенню доньки ОСОБА_4, оскільки бажає і надалі спілкуватися з донькою та зробила для себе відповідні висновки щодо ставлення до дитини.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області Дикусар О.В. в судовому засіданні пояснила, що відповідач ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, в стані алкогольного сп'яніння стає агресивною та застосовує фізичну силу до доньки. Відповідач перебуває на обліку у службі у справах дітей. Працівники служби неодноразово відвідували ОСОБА_2 за місцем проживання, проводили бесіди стосовно догляду за дитиною, недопустимі зловживання алкоголем, насильницьких дій по відношенню до дитини. Відповідач неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання свої батьківських обов'язків.

Прокурор Морозов Д.М. в судовому засіданні просив в позові відмовити, оскільки підстави для позбавлення батьківських прав на сьогоднішній день відсутні та це буде суперечити інтересам дитини.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що батьками дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є позивач, ОСОБА_1, та відповідач, ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим 30 січня 2013 року відділом ДРАЦС Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 13 жовтня 2012 року відділом ДРАЦС Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 31.

Крім того, на момент розгляду справи в суді, у сторін народилась ще одна дитина, син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданим Веселинівським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Сторони разом з дітьми на сьогоднішній день проживають однією сімє`ю в смт. Веселинове Миколаївської області, вул. Першотравнева, 84, та в подальшому мають намір продовжити спільне проживання.

Комісією з питань захисту прав дитини при Веселинівській райдержадміністрації зроблено висновок від 17 серпня 2015 року № 305/22-01-02/07 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_4.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно 164 СК Українимати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 N 3 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно п. 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 N 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

Обставини позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав викладені в позовній заяві на час розгляду справи в суді та ухвалення судового рішення не встановлені.

Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав послався на те, що відповідач зловживає спиртними напоями, не займається вихованням доньки. Але доказів в підтвердження своїх вимог суду не надав, систематичне вживання алкоголю ОСОБА_2 в судовому засіданні не підтверджено. На обліку у лікаря-нарколога ОСОБА_2 не перебуває.

Також було встановлено, що відповідач виявляє стійке бажання до виховання та забезпечення доньки, ухилятись від виконання своїх батьківських обов'язків не збирається. Обгрунтованих доказів ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, жорстокому поводженні по відношенню до дитини, щодо відповідача при розгляді справи не встановлено.

Така обставина, як засудження за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини дійсно мала місце. Так, судом встановлено, що вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 05 лютого 2015 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме за спричинення умисних легких тілесних ушкоджень доньці ОСОБА_4, та призначено покарання у виді громадських робіт строком 200 годин.

Разом з тим, згідно повідомлення Веселинівської кримінально-виконавчої інспекції від 09 червня 2015 року ОСОБА_2 знята з обліку Веселинівської КВІ 09 червня 2015 року по відбуттю громадських робіт, а тому у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 89 КК України є такою, що не має судимості.

Суд, у відповідності до ч. 6 ст. 19 СК України не погоджується з висновком № 305/22-01-02/07 від 17 серпня 2015 року про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4, оскільки при його винесені були взяті обставини за період 2014-2015 роки.

За період з серпня 2015 року по день розгляду справи в суді, обгрунтованих та належних доказів щодо невиконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов'язків по відношенню до доньки ОСОБА_4, суду не надано.

Відповідно до положень ст. ст. 10 та 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Згідно ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки ОСОБА_2 приймає участь у вихованні дитини, виявляє стійке бажання у виконанні батьківських обов'язків, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідачка на сьогоднішній день ухиляється від виконання батьківських обов'язків, жорстоко поводиться з дитиною, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, у зв'язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову, надавши їй можливість виправитися та приділяти більше уваги дитині.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 164-167 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 N 3, ст. ст. 10, 60, 212 - 215, 256, 259 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Веселинівський районний суд Миколаївської області шляхом подачі протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги до апеляційного суду Миколаївської області, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області Тустановський А.О.