Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Леванчука А.О., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_8 до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання договору дійсним, стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 05 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 у період з 10 серпня 1997 року до листопада 2013 року. В період шлюбу ними було придбано нерухоме та рухоме майно, а також речі та предмети домашньої обстановки та вжитку. Оскільки вони добровільно поділити майно не можуть, позивач просив, з урахуванням зменшених позовних вимог, виділити йому: Ѕ частину нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1;автомобіль «MercedesBenz 811», д. н. з. НОМЕР_1, вартістю 60 000,00 грн; відеокамеру «Sony», вартістю 3 400,00 грн; ноутбук «Dell», вартістю 3 000,00 грн; зварювальний апарат, вартістю 2 000,00 грн; диван, вартістю 2 800,00 грн; стінку меблеву, вартістю 24 000 грн; стіл робочий, вартістю 5 000,00 грн; пневматичний апарат (компресор), вартістю 2 000,00 грн; велотренажер, вартістю 3 000,00 грн; чотири колеса з дисками, вартістю 6 000,00 грн; два човни, вартістю 4 800,00 грн; полімерно-піщану черепицю (123 кв. м), вартістю 7 785,00 грн; два телевізори «Samsung», вартістю 16 400,00 грн; телефон (айфон 5), вартістю 12 000,00 грн; комп'ютер, вартістю 5 000,00 грн; картину декоративну, вартістю 10 000,00 грн; мотоблок «Зірка», вартістю 15 000,00 грн; ноутбук малий, вартістю 10 000 грн.

У серпні 2014 року третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання дійсним договору позики та стягнення заборгованості солідарно з відповідачів.

Вимоги за позовом обгрунтовував тим, що 18 жовтня 2009 року, тобто в період перебування ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у шлюбі, між ним та ОСОБА_7 був укладений договір позики, згідно з яким він дав у борг ОСОБА_7 500 000,00 грн, що за курсом НБУ складало 62 500 доларів США, для пидбання нежитлового приміщення по АДРЕСА_1. Вказану суму позики ОСОБА_7 зобов'язувалася повернути до 14 вересня 2013 року, однак вона повернула лише 3 000,00 доларів США, а решта частина боргу - 59 500 доларів США, залишилась не повернута.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 липня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Проведено поділ спільного майна подружжя та виділено в особисту приватну власність ОСОБА_6 наступне майно: автомобіль «Mercedes Benz 811», д. н. з. НОМЕР_1, вартістю 60 000 грн; відеокамеру «Sony» вартістю 3 000 грн; ноутбук «Dell» вартістю 3 000 грн; зварювальний апарат вартістю 2 000 грн; диван вартістю 2 800 грн; стінку меблеву вартістю 24 000 грн; пневматичний апарат (компресор) вартістю 2 000 грн; велотренажер вартістю 3 000 грн; чотири колеса з дисками вартістю 6 000 грн; два човни вартістю 4 800 грн; два човни вартістю 4 800 грн; полімерно-піщану черепицю (123 кв. м) вартістю 7 785 грн; один телевізор «Samsung» вартістю 8 200 грн; ноутбук малий вартістю 10 000 грн.

Виділено в особисту приватну власність ОСОБА_7 наступне майно: автомобіль «Mercedes Benz Vito», р.н. НОМЕР_2, вартістю 60 000 грн; телевізор «LG» вартістю 5 600 грн; компютерний стіл вартістю 1 200 грн; холодильник вартістю 6 457 грн; склоріз вартістю 1 600 грн; пральну машину вартістю 3 200 грн; мотоблок «Нива» вартістю 10 000 грн; вікна (15 шт.) вартістю 11 501 грн; фотоапарат «Sony» вартістю 5 000 грн; телевізор «Philips» вартістю 2 200 грн; планшет вартістю 10 000 грн; комп'ютер вартістю 5 000 грн; телевізор «Panasonic» вартістю 4 900 грн; скло для виробництва склопакетів вартістю 6 000 грн; устаткування для виробництва склопакетів вартістю 10 000 грн.

Визнано на праві особистої приватної власності за ОСОБА_7 право власності на нежитлове приміщення (літер А-5) по АДРЕСА_1.

Позов третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 кошти за договором позики в розмірі 1 300 075 (один мільйон триста тисяч сімдесят п'ять) грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2015 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 05 листопада 2015 року рішення Луцького міськрайонного суду від 10 липня 2015 року в частині відмови у поділі нежитлового приміщення, визнання права приватної власності за ОСОБА_7 на нежитлове приміщення та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду від 21 серпня 2015 року скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Проведено поділ спільного сумісного майна подружжя - нежитлового приміщення по АДРЕСА_1, ринковою вартістю 1 229 639 грн згідно з варіантом, запропонованим висновком судової будівельно-технічної експертизи від 29 травня 2015 року та виділено у приватну власність ОСОБА_6 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_1, а саме: запроектоване приміщення 4 площею 3,7 кв. м, запроектоване приміщення 5 площею 57,8 кв. м, запроектоване приміщення 6 площею 5,8 кв. м, всього приміщень загальною площею 67,3 кв. м.

Виділено у приватну власність ОСОБА_7 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_1, а саме: приміщення 1 площею 2,9 кв. м, запроектоване приміщення 2 площею 61,8 кв. м, запроектоване приміщення 3 площею 2,6 кв. м, всього приміщень загальною площею 67,3 кв. м.

Крім того, вирішено: з метою обладнання двох ізольованих приміщень ОСОБА_6 та ОСОБА_7 влаштувати перегородку в існуючому приміщенні 140 площею 133 кв. м товщиною 0,25 м таким чином, щоб утворилися запроектовані приміщення 2 і 5 з розмірами, як показано на плані у додатку № 2 до висновку експертизи.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 влаштувати автономні мережі електроосвітлення та опалення.

ОСОБА_6 влаштувати дверний проріз на місці віконного із вхідними дверима, влаштувати тамбур (4) площею 3,7 кв. м із склопакетів та дверним прорізом, влаштувати перегородку товщиною 0,15 м із дверним прорізом таким чином, щоб утворилися запроектовані приміщення 4 (тамбур), 5 і 6 (санвузол) з розмірами, як показано на плані у додатку № 2 до висновку експертизи, влаштувати автономні мережі водопостачання, каналізації, влаштувати ганок на шість сходинок, висота цоколя 0.97 м, шириною 0,25 м і висотою 0,16 м та пандус як показано на плані у додатку № 2 до висновку експертизи.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення в частині поділу предметів і речей, рухомого майна залишено без змін.

Рішення суду першої інстанції, в частині задоволення позовних вимог третьої особи із самостійними вимогами щодо предмету спору ОСОБА_8, судом апеляційної інстанції не переглядалось, так як сторонами не оскаржувалось.

У касаційній скарзі та доповненнях до неї ОСОБА_7 просить скасувати ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та заперечення на неї, перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині поділу транспортних засобів та предметів і речей домашнього вжитку, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що автомобіль «Mercedes Benz Vito», р.н. НОМЕР_2, який є легковим автомобілем, необхідно виділити ОСОБА_7, яка має посвідчення водія з правом управління транспортним засобом цієї категорії, а автомобіль «Mercedes Benz 811», д. н. з. НОМЕР_1 - вантажним, а тому його необхідно виділити ОСОБА_6, який має посвідчення водія з правом управління транспортним засобом категорії «С». Що стосується поділу предметів і речей домашнього вжитку, то суди з урахуванням того, що з ОСОБА_7 проживають двоє неповнолітніх дітей, виділили їй майна на загальну суму в 140 658,00 грн, а ОСОБА_6 - 138 985,00 грн. При цьому суди вважали, що не підлягає поділу наступне майно: стіл робочий, картина декоративна, мотоблок «Зірка», двері пластикові, телевізор «Samsung», два телефони, плитка базальтова, дві шафи-купе, комп'ютер, меблі в спальню, оскільки позивачем не надано доказів, що вказане майно придбано в шлюбі та за спільні кошти подружжя.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поділ нежитлового приміщення по АДРЕСА_1, та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що спірне нежитлове приміщення є спільним сумісним майном подружжя, оскільки придбане в період шлюбу, а тому підлягає поділу в рівних частках. При цьому поділ спірного нежитлового приміщення проведено згідно з варіантом, запропонованим висновком судової будівельно-технічної експертизи від 29 травня 2015 року, який передбачає проведення переобладнання і перепланування нежитлового приміщення, та ОСОБА_7 виділено приміщення, що пропонується першому співвласнику, а ОСОБА_6 - ті приміщення, що пропонуються другому співвласнику.

Проте повністю з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 1997 року, який було розірвано на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2013 року.

У період перебування у шлюбі з ОСОБА_6, на підставі договору купівлі-продажу від 19 жовтня 2015 року, ОСОБА_7 придбала у власність нежитлове приміщення по АДРЕСА_1.

Згідно із ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї.

Крім того, за правилами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.

З урахуванням вказаних вимог закону суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що вказане нежитлове приміщення, розташованепо АДРЕСА_1, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між сторонами.

Однак, здійснюючи поділ вказаного майна судом апеляційної інстанції не було враховано наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Крім того, відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», проведення перепланування або переобладнання нежитлових приміщень дозволяється проводити лише після отримання дозволу виконавчого комітету місцевої ради.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29 травня 2015 року розподіл (виділ в натурі часток) у співвідношенні Ѕ до Ѕ частин нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 як магазину з метою обладнання окремих ізольованих магазинів неможливий. Розподіл (виділ в натурі часток) у співвідношенні Ѕ до Ѕ частин нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 як магазину з метою обладнання окремих ізольованих нежитлових приміщень можливий за умови виконання запроектованих експертом переобладнань і влаштування автономних інженерних мереж.

Суд апеляційної інстанції при поділі нежитлового приміщення керувався висновком судової будівельно-технічної експертизи, яким передбачено проведення його переобладнання і влаштування автономних інженерних мереж, однак не врахував, що при поділі нежитлового приміщення в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування, необхідно, до винесення судом рішення, запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати: висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій тощо про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань; дані про дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування нежитлового приміщення; дані про вартість та характер робіт, які необхідно здійснити для відокремлення виділеної частки нежитлового приміщення або його поділу.

В той же час не можна залишити в силі і рішення місцевого суду в цій частині, оскільки воно ухвалено з порушенням вимог ст. ст. 60, 61, 65 СК України, а також тому, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору вийшов за межі позовних вимог та визнав право особистої власності на спірне нежитлове приміщення за ОСОБА_7, в той час як вона з таким позовом до суду не зверталась.

Що стосується часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про поділ транспортних засобів та предметів і речей домашнього вжитку, то колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони ухвалені з урахуванням усіх фактичних обставин у справі та інтересів сторін, а доводи касаційної скарги в цій частині не спростовують висновків судів та зводяться до переоцінки досліджених судами першої та апеляційної інстанцій доказів у справі, що не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи в частині поділу нежитлового приміщення, судами не встановлені, рішення суду першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статті 213, 316 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 05 листопада 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 про поділ нежитлового приміщення скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 05 листопада 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 про поділ транспортних засобів та предметів і речей домашнього вжиткузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова А.О. Леванчук Г.І. Мостова М.І. Наумчук