Провадження № 2/638/818/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі

головуючого судді Грищенко І.О.

при секретарі Самогньозд О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3,про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

13.08.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути на її користь солідарно з відповідачів неповернуту частину позичених коштів в сумі, еквівалентній 616 870 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі. В рахунок задоволення її вимог до ОСОБА_2 за договором позики від 10.04.2013 року в редакції відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 1 від 14.10.2013 року та договору про внесення змін та доповнень № 2 від 17.01.2014 року на суму заявлених позовних вимог щодо стягнення неповернутої частини позичених коштів в сумі, еквівалентній 616 870 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру № 24, що розташована за адресою: вулиця Данилевського, в будинку № 22 в м. Харкові, загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м. із застосуванням процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на її власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу. Надати їй особисто та через представника, право пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, одержувати і подавати необхідні довідки (в тому числі про сімейний стан іпотекодавця, належність їй майна на праві власності, про кількість продажів, визначених нормативної вартості), будь-які витяги з усіх державних реєстрів прав власності, інших речових прав на нерухоме майно та обтяжень об'єктів нерухомого майна, звіти про оцінку майна (в тому числі висновки експертів) та будь-які інші документи в Державній реєстраційній службі України, Державній міграційній службі України та інших державних органах, установах, підприємствах, організаціях усіх форм власності, в державних нотаріальних конторах, у приватних нотаріусів та в архівних установах (в тому числі з вимогами про відкриття нового розділу стосовно предмета іпотеки в реєстрі прав власності на нерухоме майно) та вчиняти всі інші необхідні дії, пов'язані з продажем предмета іпотеки. З метою збереження предмета іпотеки до моменту його реалізації, передати предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 - в її управління на період до його реалізації з наданням права обладнання предмета іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, зміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, укладання договорів оренди предмету іпотеки з правом отримання орендної плати. Виселити ОСОБА_2 з іпотечного майна - двокімнатної квартири АДРЕСА_2, загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10 квітня 2013 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований за реєстровим № 747, за яким ОСОБА_2 прийняла від неї валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 28 750 доларів CША. Сторони Договору встановили обовязок відповідача повернути позичену суму коштів у порядку та строки, що передбачені умовами договору: не пізніше 10 травня 2013 року - 700 доларів США; не пізніше 10 червня 2013 року - 600 доларів США; не пізніше 10 липня 2013 року - 650 доларів США; не пізніше 10 серпня 2013 року - 625 доларів США; не пізніше 10 вересня 2013 року - 625 доларів США; не пізніше 10 жовтня 2013 року - 25 500 доларів США. 14 жовтня 2013 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 за реєстровим № 2453, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 прийняла валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 1 875 доларів США. Загальна сума боргу за договором про внесення змін та доповнень № 1 та договором позики становить 30 625 доларів США. Сторони встановили обовязок повернути позичену суму коштів у порядку та строки, що передбачені договором: не пізніше 20 жовтня 2013 року - 3 750 доларів США; не пізніше 10 листопада 2013 року - 625 доларів США; не пізніше 10 грудня 2013 року - 700 доларів США; не пізніше 10 січня 2014 року - 25 550 доларів США. Відповідач виконувала обовязок по поверненню боргу. 17 січня 2014 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Договір про внесення змін та доповнень № 2 до договору позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 за реєстровим № 96, за умовами якого відповідач позичила у неї валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 3 750 доларів США. Загальна сума боргу за договором про внесення змін та доповнень № 2 та Договору позики становить 34 375 доларів США. Сторони також встановили обовязок Відповідача повернути позичену суму коштів у порядку та наступні строки: не пізніше 17 січня 2014 року - 5 625 доларів США: не пізніше 10 лютого 2014 року - 650 доларів США: не пізніше 10 березня 2014 року - 600 доларів США: не пізніше 10 квітня 2014 року - 630 доларів США; не пізніше 10 травня 2014 року - 620 доларів США; не пізніше 10 червня 2014 року - 650 доларів США; не пізніше 10 липня 2014 року - 25 600 доларів США. В забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_2 зобовязань за договором позики в редакції відповідно до Договору про внесення змін та доповнень № 1 від 14 жовтня 2013 року та Договору про внесення змін та доповнень № 2 від 17 січня 2014 року, між нею та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_3 поручився перед нею за повернення відповідачем ОСОБА_2 позичених коштів, став солідарним боржником за зобовязанням повернути кошти, а також сплатити проценти за користування ними, три проценти річних, інфляційне збільшення, штраф (пеню), компенсацію збитків і відшкодування моральної шкоди. Відповідачем ОСОБА_2 частково повернуто позивачеві гроші в розмірі 6275 доларів США. Станом на 11 серпня 2015 року, сума боргу становить 616 870 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.08.2015 року становить 13 116 476,58 грн., з яких: 28 100 доларів США неповернута сума позики; 8694 долари США проценти за користування коштами; 928 доларів США три проценти річних від простроченої поверненням суми боргу; 13406 доларів США інфляційне збільшення суми боргу; 565 742 долари США неустойка, передбачена договором позики. З метою забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_2 її зобовязання за договором позики від 10 квітня 2013 року, того ж дня між нею та відповідачем ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, посвідчений 10 квітня 2013 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 зареєстрований в реєстрі за № 749, за умовами якого, в забезпечення виконання зобовязань з повернення Позивачу боргу за договором позики від 10 квітня 2013 року, відповідач ОСОБА_2 передала їй в іпотеку двокімнатну квартиру за № 24, що розташована за адресою: м. Харків, вулиця Данилевського, в будинку № 22, загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м. У звязку із внесенням змін та доповнень до основного договору позики, відповідні зміни були внесені сторонами і в іпотечний договір, у звязку з чим 14 жовтня 2013 року між нею та відповідачем ОСОБА_6 укладено Договір про внесення змін та доповнень № 1 до іпотечного договору, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 за реєстровим № 2455. Оскільки 17 січня 2014 року сторони внесли чергові зміни та доповнення до Договору позики і уклали Договір про внесення змін та доповнень № 2, відповідні зміни також ними були внесені і до іпотечного договору, у звязку з чим 17 січня 2014 року між нею та Відповідачем ОСОБА_2 було укладено Договір про внесення змін та доповнень № 2 до іпотечного договору, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_5 за реєстровим № 96. Предмет іпотеки належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 06 жовтня 2010 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 4813, який було зареєстровано у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 22 грудня 2011 року, номер запису П-1-44723 в книзі 1. У зв'язку з тим, що відповідачі несвоєчасно та не в повній мірі виконували зобов'язання за укладеними договорами, не погасили заборгованість, вона вимушена звернутися з даним позовом до суду.

Позивач на судове засідання не з"явилася, подала письмову заяву, в якій підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити, справу розглядати у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 на судове засідання не з'явилася, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової повістки замовною кореспонденцією, що підтверджується рекомендованою кореспонденцією, яку долучено до матеріалів справи, що повернулася з відміткою "за мінуванням терміну зберігання". Доказів, які б підтверджували поважність причини неявки, не надала, представника, який би діяв від її імені, до суду не направила. Заяви про перенесення розгляду справи або розгляд справи за її відсутністю, не представила. Оскільки з причини неявки відповідача неодноразово відкладалися судові засідання, суд вважає, що підстави для відкладення розгляду справи у відповідності вимог до ст. 191 ЦПК України, відсутні та продовжує розгляд справи за відсутністю відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, направив представника ОСОБА_8, якого уповноважив представляти його інтереси в суді нотаріально посвідченою довіреністю.

Уповноважений представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 в судове засідання не з'явився, подав письмові пояснення, де зазначив, що сторона відповідача визнає позовні вимоги, не заперечує проти задоволення позову, просить справу розглядати за відсутністю відповідача та його представника.

Справа розглядається у відсутність сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування позову, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом справи встановлено, що 10 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований за реєстровим № 747, за яким ОСОБА_2 прийняла від неї валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 28 750 доларів CША. Сторони Договору встановили обовязок відповідача повернути позичену суму коштів у порядку та строки, що передбачені умовами договору: не пізніше 10 травня 2013 року - 700 доларів США; не пізніше 10 червня 2013 року - 600 доларів США; не пізніше 10 липня 2013 року - 650 доларів США; не пізніше 10 серпня 2013 року - 625 доларів США; не пізніше 10 вересня 2013 року - 625 доларів США; не пізніше 10 жовтня 2013 року - 25 500 доларів США.

14 жовтня 2013 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 за реєстровим № 2453, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 прийняла валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 1 875 доларів США. Загальна сума боргу за договором про внесення змін та доповнень № 1 та договором позики становить 30 625 доларів США. Сторони встановили обовязок повернути позичену суму коштів у порядку та строки, що передбачені договором: не пізніше 20 жовтня 2013 року - 3 750 доларів США; не пізніше 10 листопада 2013 року - 625 доларів США; не пізніше 10 грудня 2013 року - 700 доларів США; не пізніше 10 січня 2014 року - 25 550 доларів США.

Відповідач ОСОБА_2 періодично виконувала обовязок по поверненню боргу.

17 січня 2014 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 до договору позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 за реєстровим № 96, за умовами якого відповідач позичила у неї валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 3 750 доларів США. Загальна сума боргу за договором про внесення змін та доповнень № 2 та Договору позики становить 34 375 доларів США. Сторони, також, умовами договору встановили обовязок відповідача повернути позичену суму коштів у порядку та наступні строки: не пізніше 17 січня 2014 року - 5 625 доларів США: не пізніше 10 лютого 2014 року - 650 доларів США: не пізніше 10 березня 2014 року - 600 доларів США: не пізніше 10 квітня 2014 року - 630 доларів США; не пізніше 10 травня 2014 року - 620 доларів США; не пізніше 10 червня 2014 року - 650 доларів США; не пізніше 10 липня 2014 року - 25 600 доларів США.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання повинно виконуватись належним чином, згідно умов договору та вимог цивільного законодавства.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 527 ЦК України, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно з положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, та на вимогу кредитора зобовязаний сплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а якщо за порушення зобовязання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі, незалежно від стягнення збитків, передбачених ст.624 ЦК України.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст. 617 ЦК України.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення умов договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Положеннями ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

В забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_2 зобовязань за договором позики в редакції відповідно до Договору про внесення змін та доповнень № 1 від 14 жовтня 2013 року та Договору про внесення змін та доповнень № 2 від 17 січня 2014 року, між нею та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_3 поручився перед нею за повернення відповідачем ОСОБА_2 позичених коштів, став солідарним боржником за зобовязанням повернути кошти, а також сплатити проценти за користування ними, три проценти річних, інфляційне збільшення, штраф (пеню), компенсацію збитків і відшкодування моральної шкоди.

З вимог ст. 543 ЦК України вбачається, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно з положеннями ст. 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

З вимог ч.ч.1,2 ст. 554 ЦК України вбачається, що, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідачем ОСОБА_2 частково повернуто позивачеві гроші в розмірі 6275 доларів США. Станом на 11 серпня 2015 року, сума боргу становить 616 870 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.08.2015 року становить 13 116 476,58 грн., з яких: 28 100 доларів США неповернута сума позики; 8694 долари США проценти за користування коштами; 928 доларів США три проценти річних від простроченої поверненням суми боргу; 13406 доларів США інфляційне збільшення суми боргу; 565 742 долари США неустойка, передбачена договором позики.

За п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Пеня була нарахована позивачем без урахуванням вимог ст. 258 ЦК України щодо спеціальної позовної давності, сума пені складає 565 742 долари США.

Суд доходить висновку, що вказана пеня підлягає стягненню частково. Так, відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. № 1023-XII умови угоди є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобовязань за договором (п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону).

Договір кредитування фізичних осіб є за своїм характером споживчим, що підтверджується і тлумаченням Верховного Суду України, наведеному в п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів».

Пеня у даному зобовязанні нарахована таким чином, що сума пені перевищує суму боргу за кредитом та відсотками, що є очевидним порушенням принципу добросовісності. Більше того, нарахування пені по цьому договору за період понад три роки, означає стягнення більше однієї тисячі трьохсот відсотків від суми заборгованості, що є, на думку суду, необґрунтовано суворою цивільною санкцією.

Тому суд, користуючись правом, наданим йому відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшує розмір пені, що підлягає стягненню, до неповернутої частини суми позики, що складає 28 100 доларів США. Відтак, загальна сума, яка підлягає стягненню становить 79 228 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на день ухвалення рішення складає 1 952 177,92 грн.

З метою забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_2 її зобовязання за договором позики від 10 квітня 2013 року, того ж дня між ОСОБА_9 та відповідачем ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, посвідчений 10 квітня 2013 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 зареєстрований в реєстрі за № 749, за умовами якого, в забезпечення виконання зобовязань з повернення Позивачу боргу за договором позики від 10 квітня 2013 року, відповідач ОСОБА_2 передала позивачу в іпотеку двокімнатну квартиру за № 24, що розташована за адресою: м. Харків, вулиця Данилевського, в будинку № 22, загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м.

У звязку із внесенням змін та доповнень до основного договору позики, відповідні зміни були внесені сторонами і в іпотечний договір, у звязку з чим 14 жовтня 2013 року між нею та відповідачем ОСОБА_6 укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до іпотечного договору, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 за реєстровим № 2455. Оскільки 17 січня 2014 року сторони внесли чергові зміни та доповнення до Договору позики і уклали Договір про внесення змін та доповнень № 2, відповідні зміни також ними були внесені і до іпотечного договору, у звязку з чим 17 січня 2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Договір про внесення змін та доповнень № 2 до іпотечного договору, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_5 за реєстровим № 96.

Предмет іпотеки належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 06 жовтня 2010 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 4813, який було зареєстровано у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 22 грудня 2011 року, номер запису П-1-44723 в книзі 1.

Як вбачається з вимог ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до вимог ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

В порядку ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.

Частиною 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання боржником основного зобовязання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до вимог ст. 7 ЗУ "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Вимогами ст.. 11 ЗУ "Про іпотеку", передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотеко держателем за невиконання боржником основного зобов"язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотеко держателя за рахунок предмета іпотеки, майновий поручитель набуває право кредитора за основним зобов'язанням.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором

Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Відтак, позивач набула право звернути стягнення на предмет іпотеки у зв"язку з невиконанням зобов'язаннь боржником за кредитним договором, тому вбачаються підстави для стягнення з відповідача заборгованості, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вимога позивача про виселення відповідача з квартири, що є предметом договору іпотеки, не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

На адресу відповідача ОСОБА_2 позивачем листом від 07.01.2015 року направлено вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення, що є предметом іпотеки.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Положеннями ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається стягнення, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Умовами п. 12.7 договору іпотеки, передбачено, що, у випадку несплати предмету позики, згідно договору позики, іпотекодавець зобов'язаний звільнити предмет іпотеки, а також виписатися (знятися з реєстрації) та виписати (зняти з реєстрації) всіх мешканців з предмета іпотеки в місячний термін.

Приймаючи до уваги, що договором іпотеки не передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язання, іпотекодавець підлягає виселенню, суд вважає, що вимога про виселення відповідача з квартири, яка є предметом іпотеки, є передвчасною.

Судові витрати, понесені позивачем при зверненні з позовом до суду та підтверджені документально, підлягають солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача, в порядку ч.1 ст. 88 ЦПК України

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 11, 57-60, 88, 212, 215 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 527, 530, 536, 543, 553, 554, 611, 625, 651, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст.. 7, 11,33, 35 ЗУ "Про іпотеку", суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

В рахунок погашення солідарної заборгованості ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за договором позики (з внесеними доповненнями) та договором поруки, на суму заявлених позовних вимог щодо стягнення неповернутої частини позичених коштів в сумі, еквівалентній 79 228 доларам США, що за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення становить 1 952 177,92 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 10.04.2013 року - двокімнатну квартиру № 24, що розташована за адресою: вулиця Данилевського, в будинку № 22 в м. Харкові, загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м. із застосуванням процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на її власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу.

Надати ОСОБА_1 особисто та через представника, право пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, одержувати і подавати необхідні довідки (в тому числі про сімейний стан іпотекодавця, належність їй майна на праві власності, про кількість продажів, визначених нормативної вартості), будь-які витяги з усіх державних реєстрів прав власності, інших речових прав на нерухоме майно та обтяжень об'єктів нерухомого майна, звіти про оцінку майна (в тому числі висновки експертів) та будь-які інші документи в Державній реєстраційній службі України, Державній міграційній службі України та інших державних органах, установах, підприємствах, організаціях усіх форм власності, в державних нотаріальних конторах, у приватних нотаріусів та в архівних установах (в тому числі з вимогами про відкриття нового розділу стосовно предмета іпотеки в реєстрі прав власності на нерухоме майно) та вчиняти всі інші необхідні дії, пов'язані з продажем предмета іпотеки.

З метою збереження предмета іпотеки до моменту його реалізації, передати предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 в управління ОСОБА_1 на період до його реалізації з наданням права обладнання предмета іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, зміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, укладання договорів оренди предмету іпотеки з правом отримання орендної плати.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн..

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині виселення відповідача ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_3, що є предметом іпотеки залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в палату по цивільних справах апеляційного суду Харківської області через суд І інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання стороною його копії.

Суддя: І.О.Грищенко