Провадження №2/760/21/16
В справі № 760/6564/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2016року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Бугайчука О.Р.

представника відповідача - Петришиної А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства »Марфін Банк», Приватного підприємства «РАТМИР-Соло», 3-і особи: ОСОБА_3, Приватне підприємство «Раном» про визнання кредитного договору недійсним, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати недійсним Кредитний договір №76/К від 27 вересня 2005 року, укладений між відповідачами.

Посилається в позові на те, що 27 вересня 2005 року між Публічним акціонерним товариством «Морський транспортний банк», який у подальшому змінив назву на ПАТ»Марфін Банк», та Приватним підприємством «Свічколап Трейдінг», який у подальшому змінив назву на Приватне підприємство »Ратмир-Соло», був укладений Кредитний догвоір №76/К, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 900 000 доларів США зі сплатою 14,5% строком до 27 вересня 2010 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором між банком та 3-ю особою ОСОБА_3 був укладений Договір іпотеки від 28 вересня 2005 року, відповідно до якого банку було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

При укладенні договору від імені ПП «Свічколап Трейдінг» діяв та підписував його директор підприємства ОСОБА_5

В той же час, відповідно до Статуту ПП «Свічколап Трейдінг» в редакції, чинній на момент укладання Кредитного договору, керівними органами підприємства є загальні збори учасників та виконавчий орган в особі директора.

При цьому Статутом чітко визначені виключні повноваження загальних зборів учасників та директора.

За Статутом підприємства директор вирішує всі питання підприємства, крім тих, які віднесені до виключної компетенції загальних зборів учасників.

В свою чергу, до виключної компетенції загальних зборів учасників відноситься питання розпорядження майном підприємства, затвердження документів майнового, розрахункового та кредитного характеру.

Статутом підприємства не надано права директору підприємства затверджувати своїми підписами документи кредитного характеру.

Виходячи з цього, вважає, що директор підприємства ОСОБА_5 не мав необхідного обсягу дієздатності для укладання оскаржуваного договору, оскільки при підписанні договору у нього мала бути на це згода загальних зборів.

Засновником підприємства як на момент укладення договору, так і на даний час є він. Однак ним, як засновником товариства, також не надавалася згода на укладання оскаржуваного договору, ним даний договір не затверджувався, а тому директор товариства ОСОБА_5 не мав достатньої дієздатності на його підписання.

Внаслідок укладання Кредитного договору №76/К від 27 вересня 2005 року підприємства зобов'язалось до 27 вересня 2010 року виплачувати за зазначеним договором значні суми грошових коштів у вигляді відсотків за користування кредитними коштами та інших платежів, пов'язаних з оформленням та обслуговуванням кредиту.

Укладаючи кредитний договір на таку суму, керівником підприємства ОСОБА_5 не було враховано того факту, що виплати відсотків за користування кредитними коштами значно перевищують прибуток підприємства, результатом чого буде накопичення значної заборгованості та може призвести до банкрутства, що, в свою чергу, порушує права засновника підприємства на отримання прибутку від діяльності підприємства у вигляді дивідендів.

Виходячи з цього, вважає, що спірний правочин укладений з порушенням вимог чинного законодавства, а тому є недійсним.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позивач у судове засідання не з»явився, подав до суду заяву і просить розглядати справу в його відсутності.

Представник відповідача - ПАТ «Марфін Банк» в судовому засіданні проти позову заперечувала.

Посилається на те, що що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року були задоволені вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В рахунок погашення заборгованості ПП «Ратмир-Соло» за Кредитним договором №76/К від 27 вересня 2010 року в розмірі 893 100,00 дол. США, що у гривневому еквіваленті станом на 25 жовтня 2011 року становило 7 123 097 грн. 67 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 шляхом її реалізації з прилюдних торгів.

Вважає, що ухваленням даного рішення за позовом банку встановлена законність укладеного договору.

Крім того, зазначила, що при підписанні Кредитного договору директор підприємства ОСОБА_5 мав на це повноваження і Статутом підприємства заборони на підписання директором підприємства таких договорів не встановлено.

В підтвердження зазначених обставин надала суду копію Статуту підприємства, чинного на момент підписання спірного договору.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Представник відповідача - ПП «Ратмир-Соло» в судове засідання неодноразово не з'являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Даний факт підтверджується наявними у справі рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток уповноваженій на те особі.

Крім того, обізнаність відповідача про наявність спору в суді підтверджується неодноразовим апеляційним оскарженням ухвали про відкриття провадження в справі.

/а.с. 45, 70 - 71, 156, 169 /

Жодного разу представник відповідача в судове засідання не з»явився, провадженням у справі не цікавиться, про причини неявки суд до відома не ставив і розглядати справу в його відсутності не просив.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

3-і особи в судове засідання також неодноразово не з»являлися, про час розгляду справи також повідомлялися належним чином. Про причини неявки суд до відома також не ставили.

Виходячи з цього, їх обізнаності про знаходження справи в провадженні суду, що також піджтверджується оскарження ними ухвали про відкриття провадження в справі, суд також вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності.

/а.с.33,116-117,172,177-178/

Заслухавш пяснення представника відповідача, дослідивши матріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27 вересня 2005 року між ВАТ «Морський транспортний банк», який у подальшому змінив назву на ПАТ»Марфін Банк», та ПП «Свічколап Трейдінг», який також у подальшому змінив назву на ПП »Ратмир-Соло», був укладений Кредитний договір №76/К, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 900 000 доларів США зі сплатою 14,5% строком до 27 вересня 2010 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між банком та 3-ю особою ОСОБА_3 28 вересня 2005 року був укладений Іпотечний договір, відповідно до умов якого 3-ю особою банку було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1

Крім того, 28 вересня 2005 року між банком та ПП»Свічколап трейдінг» був укладений Іпотечний договір, яким ПП »Свічлопад трейдінг» передано в іпотеку банку комплекс будівель загальною площею 2542, 20 кв.м., що розташовані в АДРЕСА_2

/ а. с. 4 - 17 /

Кредитний договір від імені ПП «Ратмир-Соло» підписаний директором підприємства ОСОБА_5

Відповідно до п.п. 4.1.11 Статуту підприємство має право користуватися у встановленому порядку кредитами в національній та іноземній валюті.

Пунктом 4.5 встановлено, що підприємство користується банківськими кредитами.

Пунктами 5.7.2, 5.7.3 Статуту визначено, що директор підприємства має право без доручення здійснювати дії від імені підприємства, затверджувати своїми підписами всі документи фінансового, матеріального, майнового, розрахункового та кредитного характеру, які є основою бухгалтерських записів, в тому числі угоди, зобов'язання, звіти та баланси.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що при укладенні оспорюваного позивачем Кредитного договору директор підприємства діяв у межах наданих йому Статутом повноважень, а тому підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Суд не приймає до уваги приведені позивачем доводи в обгрунтування пред»явленого позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.87 Ц України для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження.

Установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом.

Товариство, створене однією особою, діє на підставі статуту, затвердженого цією особою.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що при укладенні Кредитного договору повноваження керівника підприємства банком перевірялися, надавши при цьому копію Статуту.

В ч.1 ст.88 ЦК зазначено, що у статуті товариства вказуються найменування юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені цим Кодексом або іншим законом.

З копії Статуту ПП »Свічколап Трейдінг»/ діючого на момент укладення Кредитного догвооур/ вбачається, що він затверджений засновником товариства, яким був ОСОБА_5, і ним визначено повноваження органів управління.

/ а.с. 228 - 240 /

Згідно з ч.1 ст.92 ЦК юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Виходячи з викладеного вище, змісту Статуту підприємства, директор підприємства ОСОБА_5 мав право підписувати оскаржуваний позивачем Кредитний договір без попереднього погодження загальних зборів підприємства.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що у директора підприємства ОСОБА_5 були повноваження на представництво інтересів підприємства перед банком при укладенні Кредитного договору, а тому приходить до висновку про безпідставність вимог позивача.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Будь-яких доказів позивач своїм вимогам до суду не надав.

В свою чергу докази, надані представником відповідача, є належними та відповідають способам доказування, визначених ст.ст.57-60 ЦПК України, і є достатніми для вище приведеного висновку суду.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Будь-яких доказів своїм твердженням, які б заслуговували на увагу та спростовували право директора підприємства ОСОБА_5 укладати та підписувати кредитний договір, суду не надав.

Крім того, як вбачається з копії Статуту, станом на день укладення Кредитного договору його засновником був саме ОСОБА_6, а не позивач.

Доказів зворотнього позивач суду не надав.

За таких обставин вони не можуть бути прийняті судом до уваги.

Керуючись ст. ст. 15,16, ч.1 ст.20, ч.ч.1,2 ст.87, ч.1 ст.88, ч.1 ст.92, ч.1 ст.203, 215 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 209,212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк», Приватного підприємства «РАТМИР-Соло» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя