АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/642/2016 Головуючий у суді першої інстанції - Мальцев Д.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Крижанівська Г.В.,

секретар Сливка А.В.,

за участю:

представника позивача ОрищукО.В.,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 (далі - відповідач), в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № від 05.03.2008 у сумі 778 684,58 доларів США, з яких: 217 703 долари 64 центи США - заборгованість за кредитом; 84 113 доларів 50 центів США - заборгованість за відсотками та 476 867 доларів 44 центи США - пеня, що за офіційним курсом НБУ на день вчинення розрахунку - 04.09.2014, еквівалентно 5 975 640 грн. 67 коп. (один долар США 12,531031 грн.).

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що відповідач кредитних зобов'язань належним чином не виконує, зокрема, не здійснює повернення коштів згідно графіку повернення кредиту, в наслідок чого у позивача виникло право дострокового стягнення всієї суми заборгованості за кредитом та відсотками, а також стягнення пені, передбаченої умовами договору.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.12.2014 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» заборгованість за кредитним договором № від 05.03.2008 в розмірі 778 684,58 долари США, що еквівалентно за курсом НБУ, станом на 04.09.2014 - 9 757 720,61 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 3 654 грн. судового збору (а.с. 67-69).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.12.2015 заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с. 96, 97).

В апеляційній представник відповідача, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вказує, що судом не було дотримано вимог процесуального закону щодо повідомлення сторін, не було перевірено розрахунок заборгованості, який є необґрунтованим, не надано належної оцінки тій обставині, що умова договору про встановлення пені в розмірі 1% за кожен день прострочення суперечить засадам рівності учасників цивільних відносин та є нікчемною, а також не дав належну оцінку тій обставині, що позивач не звертався до відповідача з вимогою про дострокове повернення кредиту, відтак позов пред'явлено передчасно. Крім цього, зазначив, що позивачем неправомірно нарахована пеня більш ніж за один рік та остання обрахована в доларах США, що суперечить вимогам закону.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи у справі судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту наявності та розміру заборгованості відповідача перед позивачем за кредитними зобов'язаннями, в тому числі й пені, які підлягають стягненню в судовому порядку.

Колегія суддів не може погодитись з ухваленим судом рішенням в частині розміру стягнутої з відповідача пені, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.03.2008 сторони у справі уклали кредитний договір, за умовами якого відповідачу було надано кредит на споживчі потреби у розмірі 198 900 доларів США з терміном його повернення до 05.03.2018, із сплатою 14% річних за користування кредитними коштами (а.с. 5-19).

12.08.2010 між сторонами спору було укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої позивач та відповідач домовились, що остаточне повернення кредиту повинно відбутися не пізніше 05.05.2023. Також вказаною угодою сторони погодили фактичну заборгованість, станом на дату укладення угоди, яка становить 204 003,42 доларів США (заборгованість за кредитом) та 11 493,99 доларів США (1 865,67 - заборгованість з погашення кредиту, 9 628,32 доларів США - заборгованість з погашення процентів) (а.с. 20-26).

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, а відповідач в порушення умов договору та вимог ст. 530 ЦК України не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 04.09.2014 складає 217 703 долари 64 центи США - заборгованість за кредитом, в тому числі 15 629 доларів 03 центи США - прострочена заборгованість за кредитом. Крім цього, заборгованість по відсоткам становить 84 113 доларів 50 центів США, а також пеня в розмірі 476 867 доларів 44 центи США (5 975 640,67 грн.).

Офіційний курс НБУ на день вчинення розрахунку (04.09.2014) становив 12,531031 грн. за 1 долар США.

Наданий позивачем та перевірений судом розрахунок розміру заборгованості, проведений автоматизованою системою банку з урахуванням умов договору та здійснених позивачем виплат, ґрунтується на наявних у справі доказах та вимогах Закону.

При цьому, слід зазначити, що відповідач заперечуючи розмір заборгованості по кредиту та відсоткам не надав суду ні власного розрахунку, ні жодних належних доказів на спростування розрахунку позивача, обмежившись лише поясненнями щодо невизнання ні розміру заборгованості по кредиту, ні розміру заборгованості по відсоткам.

У відповідності з вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Більш того, судом апеляційної інстанції, з огляду на вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, було роз'яснено представнику відповідача право на звернення до суду з клопотанням про призначення відповідної експертизи, якщо у них є об'єктивні сумніви щодо правильності проведених банком розрахунків і самостійно вони такі розрахунки провести не можуть, у зв'язку з відсутністю спеціальних знань. Проте, представник відповідача таким правом не скористався, жодних належних і допустимих доказів на спростування проведених банком розрахунків заборгованості не надав.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

З наведеного вбачається, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за договором. Водночас, відповідач, в односторонньому порядку, відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання за договором кредиту щодо вчасного повернення кредиту та сплати процентів, а отже, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань, а тому суд цілком правомірно дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача суми кредиту та відсотків.

Доводи відповідача щодо неможливості достроково стягнення заборгованості не ґрунтуються на умовах укладеного між сторонами договору (ст. 9 кредитного договору) та вимогах закону (ст.ст. 1052, 1054 ЦК України). Банком на відому адресу відповідача було направлено вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань (а.с. 27, 28) та у зв'язку з порушенням боржником зобов'язань за договором, пред'явлено позов до суду.

Посилання відповідача на те, що умова договору про встановлення пені в розмірі 1% за кожен день прострочення суперечить засадам рівності учасників цивільних відносин та є нікчемною, не може братись до уваги та, відповідно не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки такі твердження є лише припущеннями. Відповідачем не надано суду доказів визнання недійсним положення кредитного договору щодо встановлення розміру пені за невиконання зобов'язань і таких вимог не було заявлено під час розгляду даної справи, а тому, з урахуванням вимог закону про свободу договору, сторони були вільні у визначенні умов кредитного договору і власних зобов'язань за ним.

Щодо вимог про стягнення пені, слід зазначити наступне.

У відповідності до п. 16.3 Кредитного договору сторони погодили, що за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 476 867 доларів 44 центи США, що еквівалентно 5 975 640 грн. 67 коп. за період з 12.09.2011 по 04.09.2014 (згідно розрахунку заборгованості).

Судом ухвалено заочне рішення у відсутність відповідача та стягнуто з останнього пеню у заявленому позивачем розмірі.

Слід зазначити, що матеріали справи не містять даних про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

В заяві про перегляд заочного рішення відповідач вказував на те, що пеня нарахована поза межами визначеного законом строку позовної давності, однак суд першої інстанції залишив ці доводи поза увагою і відмовив в перегляді заочного рішення.

В апеляційній скарзі відповідач наводить аналогічні доводи щодо строку позовної давності за вимогами про стягнення пені.

Колегія суддів вважає, що дані доводи апелянта є обґрунтованими.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня пред'явлення позову з урахуванням заявлених позовних вимог та в їх межах.

Стягнувши пеню за весь час прострочення суд неправильно застосував норму п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Так, з урахуванням того, що позивач звернувся до суду 19.09.2014 (а.с. 44), а пеня підлягає стягненню в межах одного року до дня пред'явлення позову, то період нарахування пені становить з 19.09.2013 по 19.09.2014. Однак, з огляду на те, що позивачем заявлено вимоги про стягнення пені станом на 04.09.2014, то період за який підлягає стягненню пеня слід визначити з 19.09.2013 по 04.09.2014, що згідно наданого позивачем та перевіреного судом апеляційної інстанції розрахунку становить 3 352 442 грн. 18 коп.

Водночас, слід наголосити, що у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В даному випадку розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитом та відсотками становить 301 817 доларів 14 центів США (217 703,64 + 84 113,50), що еквівалентно 3 782 079 грн. 94 коп., а розмір пені складає 3 352 442 грн. 18 коп., тобто розмір неустойки (пені) не перевищує розміру заборгованості.

Також відповідачем не наведено інших об'єктивних обставин, які мають істотне значення, та, відповідно, не надано жодних доказів на їх підтвердження, які могли б слугувати підставою для зменшення розміру неустойки, згідно з вимогами ч. 3 ст. 551 ЦК України.

При цьому, щодо стягнення сум заборгованості за кредитом та відсотками в доларах США, слід наголосити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом та відсотками у валюті зобов'язання.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

До правовідносин за кредитним договором потрібно застосовувати положення ч. 3 ст. 533 ЦК України, відповідно до якої - використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускаються у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Позивач на момент видачі валютного кредиту мав відповідну ліцензію та дозвіл НБУ на здійснення валютних операцій, тому видача валютного кредиту і вираження зобов'язання відповідача у валюті є правомірною, оскільки позивач мав право видавати кредит у валюті, а отже позивач має право вимагати повернення грошових коштів саме в тій валюті, в якій надавався кредит.

Таку ж позицію закріплено в п. 14 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» в якому зазначено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Вищевикладене в повній мірі знайшло своє відображення і в новій редакції Закону України «Про виконавче провадження», в якому міститься окрема стаття для врегулювання процедури виконання судових рішень при обчисленні боргу в них саме в іноземній валюті (ст. 53 Закону).

Крім цього, відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Дана правова позиція знайшла своє підтвердження в Постанові ВСУ від 24.09.2014 у справі № 6-145цс15, в якій зазначено, що в силу ст.ст. 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету КМУ від 19.02.1993 № 15-93 вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Щодо суми пені, то вона має бути визначена та стягнута саме в національній валюті, оскільки є санкцією за невиконання зобов'язання і її стягнення в іноземній валюті не передбачено вимогами чинного законодавства.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Отже, з огляду на викладене та враховуючи зміст резолютивної частини рішення суду про повне задоволення позову, де вказано сумарну загальну суму заборгованості по кредиту, відсоткам та пені, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача 217 703 долари 64 центи США заборгованості за кредитом, 84 113 доларів 50 центів США заборгованості по відсоткам та 3 352 442 грн. 18 коп. пені.

Крім цього, у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі 3 654 грн. 00 коп. (а.с. 1).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 грудня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (м. Київ, вул. Лєскова, 9, ) заборгованість за кредитним договором № від 05.03.2008 у розмірі 217 703 (двісті сімнадцять тисяч сімсот три) долари 64 центи США та заборгованість по відсоткам у розмірі 84 113 (вісімдесят чотири тисячі сто тринадцять) доларів 50 центів США.

Стягнути з ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (м. Київ, вул. Лєскова, 9, ) пеню у розмірі 3 352 442 (три мільйони триста п'ятдесят дві тисячі чотириста сорок дві) грн. 18 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (м. Київ, вул. Лєскова, 9, ) судовий збір у розмірі 3 654 грн. 00 коп.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

Г.В.Крижанівська