Провадження № 22-ц/783/309/16 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого - судді Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судового засідання: Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на рішення Галицького районного суду м.Львова від 1 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 до ПАТ «ВІЕС Банк», третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, а саме визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчі написи нотаріуса, вчинені 05.02.2013 року приватним нотаріусом Барбуляк Х.М., а саме :

№406, вчинений на Договорі застави, посвідченому 27 серпня 2008 року Холявкою В.Я., приватним нотаріусом ЛМНО за реєстровим №4384, укладеного між ВАТ «Електрон Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») та ОСОБА_2, яким пропонується звернути стягнення на рухоме майно: сідловий тягач - Е, марка DAF, модель 95XF430, 2002 року випуску, білого кольору, шасі (кузов, рама) НОМЕР_5, об'єм двигуна 12580 см.куб., реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить боржнику, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6, виданого 09 серпня 2008 року Львівським відділом реєстраційно - екзаменаційної роботи ДАІ; сідловий тягач - Е, марка DAF, модель 95XF430, 2000 року випуску, білого кольору, шасі (кузов, рама) НОМЕР_7, об'єм двигуна 12580 см.куб., реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить боржнику, ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8, виданого 31 жовтня 2007 року Львівським відділом реєстраційно - екзаменаційної роботи ДАІ;

№408, вчинений на Договорі застави, посвідченому 22 жовтня 2007 року Холявкою В.Я., приватним нотаріусом ЛМНО за реєстровим №2450, укладеного між ВАТ «Електрон Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») та ОСОБА_2, яким пропонується звернути стягнення на рухоме майно: сідловий тягач-Е, марка MAN, модель 19.403, 1995 року випуску, зеленого кольору, шасі (кузов, рама) НОМЕР_9, об'єм двигуна 11967 см.куб., реєстраційний номер НОМЕР_3, який належить боржнику, ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_10, виданого 17 серпня 2006 року РЕВ 1-го МВДАІ при УМВС України у Львівській області; напівпричеп-рефрижератор-Е, марки ПП, модель CHEREAU C38, 1996 року випуску, білого кольору, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_11, ідентифікатор НОМЕР_11, реєстраційний номер НОМЕР_4, який належить боржнику, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_12, виданого 15 квітня 2006 року Львівським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги покликається на те, що ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальним законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна, а норми ЗУ «Про заставу» застосовуються лише в частині, що не суперечать ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».Відповідно до ч.І ст.24 Закону звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Статтею 26 Закону визначено виключний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, відповідно до якої обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із них для звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса даною статтею не передбачено.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явились, поважних причин неявки не зазначили, тому справу розглянуто без участі апелянта, представника позивача - ОСОБА_3, та без представника відповідача - банку. Згідно зі ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, та справа розглянута у відсутності сторін відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 вересня 2005 року між ВАТ «Електрон банк», правонаступником якого є ПАТ «Фольксбанк», вподальшому правонаступником є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №KF 36162, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 177 500,00 доларів США (а.с.147-149).

27 серпня 2008 року між ВАТ «Електрон банк», правонаступником якого є ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №KF 51775, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 111 000,00 доларів США (а.с.129-132).

З метою забезпечення виконання зобов'язань між банком та ОСОБА_2 було укладено договори застави від 27.08.2008 р. та від 22.10.2007 року, згідно умов яких банку передано в заставу транспортні засоби: сідловий тягач - Е, марка DAF, модель 95XF430, 2002 року випуску, білого кольору та сідловий тягач - Е, марка DAF, модель 95XF430, 2000 року випуску, білого кольору (а.с. 17-26), та сідловий тягач-Е, марка MAN, модель 19.403, 1995 року випуску, зеленого кольору, напівпричеп-рефрижератор-Е, марки ПП, модель CHEREAU C38, 1996 року випуску, білого кольору, (а.с.6-13).

Зобов`язань за кредитним договором позивач не виконував, тому Банком листом від 25 лютого 2012 року, який одержаний позивачем 14 червня 2012 року, було повідомлено останнього про порушення умов кредитного договору та про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором, де зазначено, що у випадку непогашення заборгованості Банк ініціюватиме звернення стягнення на майно, однак заборгованість позивачем не була погашена (а.с.31).

Судом встановлено, що 5 лютого 2013 року стягувач - ПАТ «Фольксбанк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») надіслав приватному нотаріусу ЛМНО Барбуляк Х.М. листи за №10-3/2242 та №10-3/2243 з проханням вчинення виконавчого напису (а.с.118,136).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив про те, що як приватним нотаріусом, так і відповідачем - банком при вчиненні оскаржуваних виконавчих написів було дотримано усіх вимог законодавства щодо вказаної процедури, тому прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню.

Однак, з таким висновком колегія суддів погодитись не може, оскільки суд першої інстанції не врахував, що звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не відповідає вимогам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, і безпідставно не застосував до спірних правовідносин норми зазначеного закону, що призвело до неправильного вирішення справи.

Так, згідно з ч.1 ст. 572 ЦК України, в силу застави, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч.1 ст.574 ЦК України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про заставу», звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, проводиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріуса у встановленому порядку, якщо інше не передбачене цим Законом чи договором.

Як видно з п.4.2 Договору застави /а.с.23/, укладеного між позивачем і відповідачем, посвідченим 27 серпня 2008 року приватним нотаріусом ЛМНО Холявкою В.Я. за реєстровим №4384 та п. 5.2 Договору застави /а.с.11/, укладеного між позивачем і відповідачем, посвідченим 22 жовтня 2007 року приватним нотаріусом ЛМНО Холявкою В.Я. за реєстровим №2450, - звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором Заставодержателя: на підставі рішення суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, в позасудовому порядку згідно Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» або іншим способом на вибір Заставодержателя, які не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Окрім того, вчинення виконавчого напису нотаріусом на договорі застави рухомого майна є можливим з дотриманням вимог ст.ст. 87-89 Закону України «Про нотаріат», Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року №1172 та глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, оскільки дані договори були дійсними на момент вчинення виконавчого напису.

Згідно з п.п.1.1 п.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №2 від 31 січня 1992 року із змінами від 25 травня 1998 року передбачено, що при вирішенні справ, пов'язаних з вчиненням виконавчого напису, судам слід мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 34,36,87,88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року №1172 і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлений інший строк давності - не минув цей строк. Тобто, для вчинення виконавчого напису нотаріусу необхідно подати оригінал нотаріально посвідченого договору застави та розрахунок заборгованості боржника.

Приватним нотаріусом ЛМНО Барбуляк Х.М. при вчиненні виконавчого напису від 5 березня 2013 року за реєстровим №406 було дотримано передбачену законодавством процедуру, оскільки нею було одержано документи, що підтверджують невиконання ОСОБА_2 зобов'язань: оригінал договору застави, посвідчений 27 серпня 2008 року приватним нотаріусом ЛМНО Холявкою В.Я. за реєстровим №4384; кредитний договір №KF51775 від 27 серпня 2008 року, розрахунок загальної заборгованості станом на 5 лютого 2013 року; лист-вимога банку №10-3/2243 від 5 лютого 2013 року, повідомлення-вимогу банку до боржника від 25 лютого 2012 року з повідомленням про вручення 14 червня 2012 року (а.с.118-135). Зазначене сторона апелянта не оспорює.

Аналогічні дії вчинені і при вчиненні виконавчого напису від 5 березня 2013 року за реєстровим №408, одержано документи, що підтверджують невиконання ОСОБА_2 зобов'язань: оригінал договору застави, посвідчений 22 жовтня 2007 року приватним нотаріусом ЛМНО Холявкою В.Я. за реєстровим №2450; Договір про внесення змін до Договору застави, посвідченого 22 жовтня 2007 року приватним нотаріусом ЛМНО Холявкою В.Я. за реєстровим №2450, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Холявкою В.Я. 20 лютого 2008 року за реєстровим №1046; Договір про внесення змін до Договору застави, посвідченого 22 жовтня 2007 року приватним нотаріусом ЛМНО Холявкою В.Я. за реєстровим №2450 із змінами посвідченими приватним нотаріусом ЛМНО Холявкою В.Я. 20 лютого 2008 року за реєстровим №1046, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Холявкою В.Я. 27 серпня 2008 року за реєстровим №4382; кредитний договір №KF36162 від 21 вересня 2005 року, розрахунок загальної заборгованості станом на 05 лютого 2013 року; лист-вимога банку №10-3/2242 від 05 лютого 2013 року (а.с.136-150).

Однак, як нотаріус при вчиненні виконавчого напису, так і суд першої інстанції не звернув уваги на те, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено.

Так, згідно з ч.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, норми Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальними відносно Закону України «Про заставу».

Пункт 5 частини 1 ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яким передбачено позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження щляхом реалізації заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, було доповнено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22.09.2011 р., який набрав чинності 16 жовтня 2011 року.

У п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» зазначено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Як видно з матеріалів справи, кредитні договори між сторонами укладені 27.08.2008 року (договір №KF51775 ) та 21.09.2005 року (договір № KF36162 ), а отже, на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на момент укладення кредитних договорів, у ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не було передбачено такого позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому вчинений оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не може підлягати виконанню.

Такий висновок логічно узгоджується і з правовою позицією Верховного суду України, висловленою у справі № 6-89цс14, Постанова Верховного Суду України від 09.07.2014 року.

Враховуючи наведене, рішення районного суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставою для його скасування та ухвалення нового про задоволення вимог позивача.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 1 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити, визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчі написи, вчинені 05.02.2013 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною, а саме : №406, вчинений на Договорі застави, посвідченому 27 серпня 2008 року Холявкою В.Я., приватним нотаріусом ЛМНО за реєстровим №4384, укладеного між ВАТ «Електрон Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») та ОСОБА_2, яким пропонується звернути стягнення на рухоме майно: сідловий тягач - Е, марка DAF, модель 95XF430, 2002 року випуску, білого кольору, шасі (кузов, рама) НОМЕР_5, об'єм двигуна 12580 см.куб., реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить боржнику, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6, виданого 09 серпня 2008 року Львівським відділом реєстраційно - екзаменаційної роботи ДАІ; сідловий тягач - Е, марка DAF, модель 95XF430, 2000 року випуску, білого кольору, шасі (кузов, рама) НОМЕР_7, об'єм двигуна 12580 см.куб., реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить боржнику, ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8, виданого 31 жовтня 2007 року Львівським відділом реєстраційно - екзаменаційної роботи ДАІ; та №408, вчинений на Договорі застави, посвідченому 22 жовтня 2007 року Холявкою В.Я., приватним нотаріусом ЛМНО за реєстровим №2450, укладеного між ВАТ «Електрон Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») та ОСОБА_2, яким пропонується звернути стягнення на рухоме майно: сідловий тягач-Е, марка MAN, модель 19.403, 1995 року випуску, зеленого кольору, шасі (кузов, рама) НОМЕР_9, об'єм двигуна 11967 см.куб., реєстраційний номер НОМЕР_3, який належить боржнику, ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_10, виданого 17 серпня 2006 року РЕВ 1-го МВДАІ при УМВС України у Львівській області; напівпричеп-рефрижератор-Е, марки ПП, модель CHEREAU C38, 1996 року випуску, білого кольору, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_11, ідентифікатор НОМЕР_11, реєстраційний номер НОМЕР_4, який належить боржнику, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_12, виданого 15 квітня 2006 року Львівським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів подачею касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.