Справа № 444/1987/16-ц
Провадження № 2/444/998/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясиновський Р. Б.,

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради Жовківського району Львівської області, приватного нотаріуса Жовківського районного нотаріального округу ОСОБА_4, третя особа: Жовківська РДА про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду із позовом про визнання за ними в порядку спадкування за заповітом права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті їх батьків, ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Свої позовні вимоги, мотивують тим, що 11 березня 2010 року помер батько Позивачів, ОСОБА_5. ОСОБА_7, ОСОБА_6, померла 17.11.2001р. Після смерті ОСОБА_5 залишилося наступне спадкове майно: житловий будинок № 16 по вул. Куликівській в с. Мервичі Жовківського району Львівської області. Після смерті ОСОБА_5 залишилося двоє спадкоємців син ОСОБА_2 та донька ОСОБА_1. За життя ОСОБА_5, права власності на житловий будинок належним чином не оформив. 26 квітня 1958 р. виконавчим комітетом ОСОБА_3 районної ради народних депутатів ОСОБА_5 надано дозвіл № 27 на будівництво житлового будинку та передано земельну ділянку для будівництва такого будинку, що стверджується актом про передачу від 20.03.1958р. На підставі даних документів ОСОБА_5 було розроблено проект забудови. Станом 28.06.1989 року згаданий вище будинок мав 100% готовність, що стверджується технічним паспортом. 15.08.2006 року ОСОБА_5 склав в користь Позивачів заповіт і все майно заповів їм в рівних долях. Як і до дати смерті ОСОБА_5 так і після його смерті Позивачі проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується довідками ОСОБА_3 селищної ради. Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спадщину після смерті свого батька прийняли, оскільки з ним проживала і вели спільне господарство до дати його смерті. ОСОБА_5 на праві приватної власності належало дві земельні ділянки одна площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку по вул. Куликівській, 16-а в с. Мервичі, інша для ведення особистого селянського господарства площе. 0, 4521 га. на території ОСОБА_3 селищної ради. Дані ділянки належали батькові Позивачів на підставі державного акту про право приватної власності на землю від 28.12.2002 р. серія ЛВ № 013457 зареєстрованого за № 2163. Однак оригіналу такого акту в документах батька Позивачі не знайшли, тому нотаріус вказала на те, що свідоцтво в такому разі не може бути видано. Після смерті ОСОБА_6 залишилося наступне спадкове майно, земельний пай, що посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 122000 виданим 16.10.1996р на ім»я ОСОБА_6 За життя ОСОБА_6К заповіту не складала. До дати смерті мати Позивачів проживала з своїм чоловіком батьком Позивачів вели спільне господарство. Після смерті матері ОСОБА_5 розпоряджався паєм підписував договори оренди паю. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус в письмовій формі відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Позивачі в судове засідання не прибули, однак подали заяви, просять справу розглядати у їх відсутності, позов підтримують.

Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи були належно повідомлені. Однак, відповідачем ОСОБА_3 селищою радою та третьою особою приватним нотаріусом ОСОБА_4 надіслано до суду листи про відсутність заперечень проти позовних вимог позивачки та розгляд справи у відсутності їх представників.

А тому, враховуючи наведене, суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи у відсутності сторін на підставі поданих сторонами доказів.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить задоволити, з наступних підстав.

З свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 200879 вбачається, що ОСОБА_5 помер 11.03.2010 року.

З свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 213900 вбачається, що ОСОБА_6 померла 17.1.2001 року.

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 05.10.2016р. вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були подружжям.

15.08.2006 року ОСОБА_5 склав заповіт в користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1, за яким все майно заповів Позивачам в рівних долях.

З відмітки зробленої на заповіті останній не змінено та не скасовано.

Позивачі звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус в письмовій формі їм відмовила у видачі свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджено постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.09.2016 року.

Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 № 296/5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз»яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Після смерті ОСОБА_5 залишилося наступне спадкове майно: житловий будинок № 16 по вул. Куликівській в с. Мервичі Жовківського району Львівської області.

Відповідно до рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 селищної ради від 29.09.016 року № 2 «про присвоєння поштової адреси житловому будинку» у зв»язку з впорядкуванням адрес житловому будинку, що належав ОСОБА_5 присвоєно адресу Львівська обл., Жовківський р-н, с. Мервичі , вул. Куликівська, 16-А.

26 квітня 1958 р. виконавчим комітетом ОСОБА_3 районної ради народних депутатів ОСОБА_5 надано дозвіл № 27 на будівництво житлового будинку та передано земельну ділянку для будівництва такого будинку, що стверджується актом про передачу від 20.03.1958р.

На підставі даних документів ОСОБА_5 було розроблено проект забудови.

Станом 28.06.1989 року згаданий вище будинок мав 100% готовність, що стверджується копією технічного паспорта.

Будинковолодіння числиться в погосподарських книгах ОСОБА_3 селищної ради.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Незважаючи на внесення записів у по господарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не оформили.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрації, передбаченої цим Законом, за таким умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло законодавство, що не передбачало обов»язкової реєстрації таких прав.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

ОСОБА_5 на праві приватної власності належало дві земельні ділянки одна площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку по вул. Куликівській, 16-а в с. Мервичі, інша для ведення особистого селянського господарства площею 0, 4521 га. на території ОСОБА_3 селищної ради. Дані ділянки належали ОСОБА_5 на підставі державного акту про право приватної власності на землю від 28.12.2002 р. серія ЛВ № 013457 зареєстрованого за № 2163.

З пояснень Позивачів вбачається, оригіналу такого акту в документах батька вони не знайшли, тому нотаріус вказала на те, що свідоцтво в такому разі не може бути видано.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.№ 24-754/0/4-13 неоднакова склалася практика щодо визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування у випадку втрати, пошкодження державного акту про право власності на земельну ділянку.

Відповідно до п. 4.11 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22.06.2009р. № 325 новий державний акт (на ім»я спадкодавця) взамін зіпсованого, втраченого видається також спадкоємцю на запит нотаріуса щодо витребування документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій.

Однак державний акт ОСОБА_5 видано до моменту коли вступила в дію згадана Інструкція тобто 28.12.2002р.

Відповідно до п. 5.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.99 яка діяла на момент видачі державного акту при втраті (псуванні) державного акта на землю власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат.

Даною інструкцією не передбачено видачу Дублікатів державних актів спадкоємцям.

Саме з цих підстав Позивачі змушені звернутися до суду за захистом порушеного права.

Відповідно до ст.1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Після смерті ОСОБА_6 залишилося наступне спадкове майно, земельний пай, що посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 122000 виданим 16.10.1996р на ім.»я ОСОБА_6

За життя ОСОБА_6К заповіту не складала.

З пояснень Позивачів вбачається, що до дати смерті ОСОБА_6 проживала з своїм чоловіком, батьком Позивачів ОСОБА_5 вели спільне господарство. Після смерті ОСОБА_6 саме ОСОБА_5 розпоряджався паєм підписував договори оренди паю.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти дружина і батьки померлого.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивачі звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус в письмовій формі їм відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки наданий нами сертифікат не відповідає закону.

ОСОБА_1 зверталися до Жовківської РДА про видачу їй нового сертифікату на ім»я ОСОБА_6 однак їй також було відмовлено, про що свідчить лист від 30.09.2016 року № 02-36/3539.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.1995 р. №801 не передбачено видачу сертифікату нового зразка на ім»я померлого.

Дану позицію підтверджено листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.№ 24-754/0/4-13 у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай), порядку видачі нового сертифікату на ім»я спадкодавця спадкоємцям не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну часку пай в порядку спадкування.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до п.1 ст. 120 Земельного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірі встановленому договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно діючого на момент спірних правовідносин та діючих на сьогоднішній день норм земельного законодавства, зокрема п.г ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадянам України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для будівництва і обслуговування жилого будинку в селах - не більше 0,25 гектара.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов»язані з реалізацією певних суб»єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб»єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Згідно п. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю гарантується Конституцією України.

Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом.

Згідно ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 197, 208, 209 ч. 3, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, в порядку спадкування після батька, ОСОБА_5, який помер 11.03.2010 p., право на 1/2 частину середньої земельної частки паю на території ОСОБА_3 селищної ради загальною площею 1,53 умовних кадастрових гектарів без визначення зовнішніх меж земельної ділянки на місцевості.

Визнати за ОСОБА_2, в порядку спадкування після батька, ОСОБА_5, який помер 11.03.2010 p., право на 1/2 частину середньої земельної частки паю на території ОСОБА_3 селищної ради загальною площею 1,53 умовних кадастрових гектарів без визначення зовнішніх меж земельної ділянки на місцевості.

Визнати за ОСОБА_1, в порядку спадкування після батька, ОСОБА_5, який помер 11.03.2010 p., право власності на 1/2 частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель в с. Мервичі Жовківського району Львівської обл. загальною площею 0,2500 га.

Визнати за ОСОБА_2, в порядку спадкування після батька, ОСОБА_5, який помер 11.03.2010 p., право власності на 1/2 частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель в с. Мервичі Жовківського району Львівської обл. загальною площею 0,2500 га.

Визнати за ОСОБА_1, в порядку спадкування після батька, ОСОБА_5, який помер 11.03.2010 p., право власності на 1/2 частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території ОСОБА_3 селищної ради Жовківського району Львівської обл. загальною площею 0,4521га.

Визнати за ОСОБА_2, в порядку спадкування після батька, ОСОБА_5, який помер 11.03.2010 р., право власності на 1/2 частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території ОСОБА_3 селищної ради Жовківського району Львівської обл. загальною площею 0,4521га.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий : Ясиновський Р. Б.

Текст повного рішення виготовлено 18.11.2016р.