Справа № 758/7044/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла її бабуся - ОСОБА_1 Після її смерті відкрилася спадщина на приватний будинок за адресою - АДРЕСА_1 з земельною ділянкою.

Вказала, що 31 жовтня 2012 року вона звернулась до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на що отримала відповідь за №7369/02-14 від 08.12.2012 року про те, що на все майно було складено заповіт не на її користь, а тому оформлення спадщини буде здійснюватися на спадкоємців, зазначених у заповіті, тобто на відповідачів.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 серпня 2014 року було визнано недійсним заповіт від 04.11.2011 року, складений ОСОБА_1

05 листопада 2009 року бабуся ОСОБА_1 склала заповіт на випадок своєї смерті на все своє майно на користь ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_2

Позивачка зазначила, що знову відповідно до норм діючого законодавства вона звернулася до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку та житловий будинок, розташований на ній.

Вказала, що її бабуся на момент своєї смерті фактично була власником всього домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 з земельною ділянкою.

Крім того, зазначила, що ОСОБА_5 відмовилася від своєї частки у спадщині на її користь.

Посилаючись на те, що бабуся постійно проживала та була зареєстрована у спірному будинку, фактично була власником всього домоволодіння, беручи до уваги те, що були порушені її права на спадкування, позивачка просила визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року право власності на все домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом та визнати за собою право власності в порядку спадкування на 1/2 частину спірного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва, не виходячи до нарадчої кімнати, було замінено відповідача ОСОБА_1 у зв'язку зі смертю, на ОСОБА_3.

04 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла - ОСОБА_1 Після її смерті відкрилася спадщина на приватний будинок за адресою - АДРЕСА_1 з земельною ділянкою.

05 листопада 2009 року бабуся ОСОБА_1 склала заповіт на випадок своєї смерті на все своє майно на користь ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_2

ОСОБА_1, який є сином позивачки та онуком померлої, у строки передбачені законом звернувся до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на 1/4 частину домоволодіння після смерті бабусі, однак не встиг оформили своїх спадкових прав, оскільки помер.

Зазначила, що вона, як єдиний спадкоємець майна померлого сина, звернулася до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку та житловий будинок, розташований на ній.

Посилаючись на те, що були порушені її права на спадкування після смерті її сина, позивачка просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою - АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав, з тих же підстав просив їх задовольнити, позовні вимоги за зустрічним позовом визнав.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог за первісним позовом та просила задовольнити її вимоги за зустрічним позовом.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд прийшов до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 60 зворот). Після її смерті відкрилася спадщина на приватний будинок за адресою - АДРЕСА_1 з земельною ділянкою.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є онукою померлої, син якої ОСОБА_6, помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року (а.с. 65).

Позивачка є спадкоємицею за правом представлення відповідно до ст. 1266 ЦК України.

ОСОБА_1 31 жовтня 2012 року звернулась до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ( а.с. 82).

Одночасно в матеріалах спадкової справи міститься заява ОСОБА_5 про відмову від спадкового майна на користь ОСОБА_1 ( а.с. 96) та заяви ОСОБА_1 ОСОБА_2 про прийняття спадщини ( а.с. 68-69).

Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_1 (а.с. 59-146).

08.12.2012 року за №7369/02-14 позивачка отримала листа від нотаріальної контори про те, що на все майно було складено заповіт не на її користь, а тому оформлення спадщини буде здійснюватися на спадкоємців, зазначених у заповіті, тобто на відповідачів.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 серпня 2014 року було визнано недійсним заповіт від 04.11.2011 року, складений ОСОБА_1 ( а.с. 102-103).

05 листопада 2009 року бабуся ОСОБА_1 склала заповіт на випадок своєї смерті на все своє майно на користь ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_2 в рівних долях кожному ( а.с. 86, 140).

Позивачка після визнання недійсним заповіту від 04.11.2011 року відповідно до норм діючого законодавства звернулася до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ( а.с. 144), однак листом їй було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку та житловий будинок, розташований на ній ( а.с. 145).

Як зазначила у позовній заяві позивачка, її бабуся на момент своєї смерті фактично була власником всього домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 з земельною ділянкою, однак оригінали правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності померлої на спірне майно відсутні, а тому ОСОБА_1 змушена була звернутися до суду з даним позовом.

Відповідно до п.п. 4,5 Прикінцевих та перехідних положень, ЦК України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

До правовідносин, що виникли між сторонами необхідно застосувати норми ЦК УРСР від 18.07.1963 року.

Відповідно до роз'яснень у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР визначається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

У судовому засіданні згідно інформаційної довідки БТІ від 07.04.2015 року встановлено, що 5/6 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на праві власності зареєстровано за ОСОБА_1 ( а.с. 143):

- 1/4 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 1-ю Київської держнотконторою 06.09.1989 року № 16Н-2592;

- 1/2 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 1-ю Київської держнотконторою 06.09.1989 року № 16Н-2590;

- 1/12 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 3-ю Київської держнотконторою 01.02.2001 року №2-341.

Як вбачається з витягу № КР-06269/2011 з книги реєстрації державних актів на право власності на землю станом на 19 грудня 2011 року, земельна ділянка за адресою - ІНФОРМАЦІЯ_6 202).

У судовому засіданні представник позивача зазначив, що 5/6 частин належить померлій, а 1/6 частину ОСОБА_1 успадкувала від свого чоловіка, однак не оформила право власності на цю частину, оскільки фактично вступила в управління майном.

Враховуючи викладене, померла ОСОБА_1 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном та на момент своєї смерті фактично була власником всього домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 з земельною ділянкою.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер ОСОБА_1 ( а.с. 175).

Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_1

ОСОБА_1, який є сином позивачки та онуком померлої, у строки передбачені законом звернувся до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на 1/4 частину домоволодіння після смерті бабусі, однак не встиг оформили своїх спадкових прав, оскільки помер.

Позивачка за зустрічним позовом, як єдиний спадкоємець майна померлого сина згідно ст. 1261 ЦК України, звернулася до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ( а.с. 184), однак їй було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку та житловий будинок, розташований на ній.

Враховуючи неможливість видачі Свідоцтв про право на спадщину на частину спірного домоволодіння, питання про визнання права власності підлягає вирішенню у судовому порядку.

Статтею ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно роз'яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У ст. 1218 ЦК України вказано, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи, що позивачі в інший спосіб, крім звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не можуть, суд вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963 року) ст.ст. 392, 1216, 1218 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 56, 58, 60, 88, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року право власності у порядку спадкування на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, житловою площею 42,1 кв.м., загальною площею 73,9 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, житловою площею 42,1 кв.м., загальною площею 73,9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_1, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, житловою площею 42,1 кв.м., загальною площею 73,9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_1, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання через Подільський районний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. О. Шаховніна