Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/7487/13-ц Головуючий у 1-й інст. Зайцев А.В.
Категорія 27 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Заполовського В. Й.,

з участю секретаря судового засідання: Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі,

цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2011 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (надалі банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі позичальник), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 21 вересня 2005 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (надалі банк) та ОСОБА_1 укладений договір про іпотечний кредит. Банк надав позичальникові кредит у розмірі 50 000 грн. на умовах, встановлених договором, але ОСОБА_1 належно кредит не повернув та проценти і комісію за користування кредитом не сплатив, внаслідок чого утворилася заборгованість. Виконання основного зобовязання забезпечено також порукою згідно договору від 24 листопада 2005 року, укладеного банком з відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 квітня 2013 року на підставі ст.37 ЦПК України залучено до участі у справі правонаступника Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», оскільки відбулася заміна кредитора у зобовязанні відповідно до договору відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року (а.с.75-76 т.1).

Остаточно Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 40 332,45 грн. (а.с.2).

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2015 року позов до ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 40 332,45 грн. заборгованості за кредитним договором. У задоволенні позову до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що не надано доказів про те, що він має виконати своє боргове зобовязання перед ТОВ «Кредитні ініціативи». Розрахунок заборгованості не містить самого розрахунку та у розрахунку заборгованості не враховані всі сплати у погашення заборгованості. Безпідставно не застосована ч.3 ст.551 ЦК України та не зменшено розмір пені, незважаючи на його скрутне матеріальне становище. Не врахована заява про застосування позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 21 вересня 2005 року між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладений договір про іпотечний кредит №150 (а.с.10-14,20-21 т.1).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За умовами договору про іпотечний кредит, банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 50 000 грн., а позичальник зобовязався повертати кредит до 19 вересня 2010 року та сплачувати проценти за ставкою 25% річних і за управління кредитом щомісячну комісійну винагороду в розмірі 125 грн.(пункти 2.1,2.2,2.3 договору про іпотечний кредит).

Згідно з пунктом 3.4 договору про іпотечний кредит, у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту (п.2.3 цього договору), він сплачує проценти за неправомірне користування кредитом, виходячи з процентної ставки у розмірі 27% річних.

За несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом та/чи процентів за неправомірне користування кредитом позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення, та нараховується щоденно (пункт 6.2 договору про іпотечний кредит).

Виконання зобовязань позичальника за договором про іпотечний кредит забезпечувалося, у тому числі, порукою.

Між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», та ОСОБА_2, ОСОБА_3 24 листопада 2005 року був укладений договір поруки №150 (а.с.15 т.1).

Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Як убачається з копій договору від 17 грудня 2012 року та витягу з реєстру позичальників Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» за плату відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» право грошової вимоги за договором про іпотечний кредит від 21 вересня 2005 року №150 (а.с.61-68 т.1).

У розумінні даного договору про відступлення права вимоги до грошових зобовязань належать зобовязання щодо: повернення тіла, сплати процентів за користування кредитом, сплати сум комісійної винагороди, сплати можливих сум неустойки тощо.

Право вимоги за кредитами включає всі існуючі та майбутні права вимоги первісного кредитора до позичальників за кредитними договорами.

Таким чином, внаслідок передачі (відступлення) права вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» набув усіх прав вимоги первісного кредитора, тобто банку, за договором про іпотечний кредит від 21 вересня 2005 року №150 та договором поруки від 24 листопада 2005 року.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги щодо ненадання доказів про те, що ОСОБА_1 має виконати своє боргове зобовязання перед ТОВ «Кредитні ініціативи», спростовуються вищевикладеним.

Додаткове обґрунтування з цього приводу полягає також у тому, що утримання на користь банку з заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01 листопада 2010 року по 31 липня 2011 року у розмірі 9 987,17 грн. враховані при обрахуванні заборгованості на момент переходу права вимоги до ТОВ «Кредитні ініціативи», оскільки заборгованість по тілу кредиту залишилася незмінною з 17 грудня 2012 року та становить 12 831,58 грн.(а.с.6 т.1, а.с.3 т.2, ч.1 ст.514 ЦК України)..

Відсутні докази того, що з моменту переходу права вимоги до ТОВ «Кредитні ініціативи», тобто з 17 грудня 2012 року, ОСОБА_1 виконував свій обовязок перед банком, тобто здійснював платежі первісному кредитору, а тому ОСОБА_1 не звільняється від виконання свого обовязку перед новим кредитором, навіть, якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобовязані. Окрім того, умовами договору не передбачено, що зміна кредитора у зобовязанні здійснюється за згодою боржника, тобто ОСОБА_1 (ст.516 ЦК України), а тому в розрахунку заборгованості враховані всі сплати у погашення заборгованості, а посилання у апеляційній скарзі на відсутність обовязку перед ТОВ «Кредитні ініціативи» не ґрунтуються на вимогах закону.

Оскільки ОСОБА_1 не виконав зобовязання належним чином, то воно не припинилося (ч.1 ст.599 ЦК України). За період з 01 листопада 2010 року по 01 квітня 2015 року утворилася заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 14 586, 49 грн., заборгованість за щомісячною комісією у сумі 4 687,39 грн. та за рік - заборгованість за пенею у сумі 8 226,99 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.3 т.2), чим повністю спростовуються доводи апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи обґрунтованого розрахунку заборгованості.

Відповідно до змісту ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо одночасно існують дві складові: 1) розмір неустойки повинен значно перевищувати розмір збитків, та 2) наявні інші обставин, які мають істотне значення.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що сума пені (8 226,99 грн.) не перевищує розміру збитків (32 105, 46 грн.), тобто неустойка (8 226,99 грн.) навіть не перевищила заборгованості за тілом кредиту (12 831,58 грн.), а тому, у даному випадку, наявність інших істотних обставин (майновий стан боржника, стан його здоровя) не впливають на зменшення розміру пені, оскільки відсутня перша складова. Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано не застосував до спірних правовідносин ч.3 ст.551 ЦК України, а доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на положеннях закону.

Заявою від 01 грудня 2015 року ОСОБА_1 порушив питання про застосування позовної давності (а.с.39 т.2).

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Так, у пункті 6.6 договору про іпотечний кредит ОСОБА_1 та банк письмово домовилися, що строк позовної давності встановлюється тривалістю у 10 років (а.с.12 зворот т.1).

Заборгованість за пенею обрахована тільки за один рік.

Таким чином, заборгованість нарахована у межах позовної давності, а тому обґрунтовано стягнута з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» у повному обсязі.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо припинення поруки, враховуючи ті обставини, що строк виконання основного зобовязання настав 19 вересня 2010 року, а позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 27 липня 2011 року, тобто після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, а тому законно та обґрунтовано з підстав, передбачених ч.4 ст.559 ЦК України, відмовив у задоволенні позову до поручителів.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми ст.ст.509,526,1054,ч.4 ст.559 ЦК України при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду першої інстанції, згідно ст.308 ЦПК України, колегія суддів суду апеляційної інстанції залишає без змін.

Рішення законне та обґрунтоване. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: