Справа № 357/1690/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Подрєзова Г. О. ,

при секретарі Александрова А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білій Церкві позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору не дійсним, визнання договору іпотеки припиненим;

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 31.01.2008 р. між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № KICWGA00000144, відповідно до умов якого банк надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 20100 доларів США, що дорівнювало еквіваленту 101505 грн. зі строком повернення 31.01.2018року. В якості забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір іпотеки від 31.01.2008року, згідно з яким в іпотеку передана квартира загальною площею 32,5кв.м., житловою площею 15,9кв.м., яка знаходиться за адресою м. Біла Церква, вул.. Раскової, 61 а кв.52. Посилаючись на те, що при укладенні кредитного договору та договору іпотеки, позивачам не було надано інформації про умови та орієнтовну сукупну вартість кредиту, переваги та недоліки схеми кредитування, не зазначено хто несе валютні ризики щодо падіння ринкової вартості іпотечної нерухомості, а тому було порушено права позивачів як споживачів банківських послуг, що тягне відповідальність встановлену ст..ст. 15,23 Закону України «Про захист прав споживачів». Під час виконання кредитного договору відбулося подорожчання сукупної вартості кредиту, що є значним для позивачів, зросла ціна кредитного договору, тобто є підстави вважати, що умови кредитного договору про обов»язковість повернення позичкових грошових коштів саме в іноземній валюті, є несправедливими, існує дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено визнання судом недійсними положень договору, які визнані несправедливими. Так як недійсність основного зобов»язання спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення. Із розрахунку заборгованості по кредитному договору стало відомо про збільшення відсоткової ставки з 12% річних до 15,12% річних, що призвело до зміни зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. А тому просив суд позов задовольнити та визнати недійсним кредитний договір від 31.01.2008р. № KICWGA00000144 укладений з ОСОБА_1 та визнати припиненим договір іпотеки від 31.01.2008року, укладений з ОСОБА_2

В судовому засіданні представник позивачів за довіреністю позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», в судовому засіданні позов не визнав повністю.

Заслухавши пояснення представника позивачів, представника відповідача, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що дійсно 31.01.2008р. між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № KICWGA00000144 , предметом якого є надання банком клієнту у тимчасове користування кредитних коштів на умовах платності, строковості та повернення в сумі 20100 доларів США, що дорівнювало еквіваленту 101505 грн. зі строком повернення 31.01.2018року.

Відповідно до п. 8.1 кредитного договору сторони домовилися , що кредит надається на наступні цілі : 18000доларів США на придбання легкового автомобіля, 2100доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку передбаченого п.п. 2.1.3; 2.2.7 даного кредитного договору. За користування кредитом передбачено сплату відсотків у розмірі 1,00% за місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів.

Періодом сплати вважається період з 20 по 26 число кожного місяця.

Відповідно до п. 8.3 кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов»язань за даним договором виступає однокімнатна квартира загальною площею 32,5кв.м., житловою площею 15,9кв.м., яка знаходиться за адресою м. Біла Церква, вул.. Раскової, 61 а кв.52, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки, надані банку з метою забезпечення зобов»язань за даним договором.

Відповідно п.8.9 договору невід»ємними додатками до даного договору є додаток №1 «Детальний опис загальної вартості кредиту» та додаток №2 «Графік погашення кредиту».

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 3 ст. 1054 ЦК України встановлено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Законом України „Про захист прав споживачів від 12.05.1991 року в редакції від 15.12.1993 року передбачено, що він регулює відносини між споживачами товарів (робіт, послуг) і виготівниками, виконавцями, продавцями в умовах різних форм власності, встановлює права споживачів та визначає механізм реалізації державного захисту їх прав.

Пунктом 3 ст.12 Закону передбачено, що Продавець (виготівник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві товар (роботу, послугу), який за якістю відповідає вимогам нормативних документів, умовам договору, а також інформації про товар (роботу, послугу), що надається продавцем(виготівником, виконавцем).

Пунктом 1 ст.18 Закону передбачено, що Споживач має право на одержання необхідної, доступної та достовірної інформації про товари (роботи, послуги), що забезпечує можливість їх компетентного вибору.

Інформація про товари (роботи, послуги) повинна містити:

перелік основних споживчих властивостей товарів (робіт,

послуг), ціну та умови придбання товарів (робіт, послуг);

правила та умови ефективного використання товарів (робіт,

послуг).

Згідно з п.6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно якого договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Статею 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що клієнт має право на доступ до інформації, а саме ціну банківських послуг.

Як вказано вище сума кредиту, порядок погашення кредиту, сплати відсотків та винагороди банку під час укладення кредитного договору було доведено до відому позичальника ОСОБА_1, що підтверджується її підписом на кредитному договорі. Крім цього, додатками №1 та №2 до кредитного договору визначені умови щодо визначення відсоткової ставки, винагороди банку, витрати на оформлення договору страхування майна, оплату послуг нотаріуса, опис схеми погашення кредиту , а також зазначення, що валютні ризики під час виконання зобов»язань за кредитним договором несе позичальник.

На підтвердження цих обставин, відповідач надав суду додаток №1 до кредитного договору , згідно з якими позичальник його підписала, тобто була ознайомлена з усіма умовами кредитного договору.

Також представником відповідача суду надано розрахунок заборгованості по кредитному договору від 31.01.2008року, згідно з яким с26.06.2015року заборгованість за кредитом 8886,30доларів США, в тому числі прострочена 1142,39доларів США, заборгованість по відсотках 703,29доларів США, в тому числі прострочені 582,38 доларів США.

Тобто, позивач мав повну інформацію щодо умов кредитування, свої зобов»язання за кредитним договором не виконував, а звернувся до суму з вимогою про визнання кредитного договору недійсним з підстав ст..215 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6ст.203 цього Кодексу, а також відсутність хоча б однієї з істотних умов правочину встановлених спеціальними законами, визначено як підставу його недійсності.

Враховуючи, що доказів порушення прав споживача ОСОБА_1 як позичальника за кредитним договором , при укладенні кредитного договору не надано, а тому в цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають.

В судовому засіданні також не було надано доказів того, що договір іпотеки є припиненим з підстав ст.. 559 ч.1 ЦК України.

Суд враховує те, що згідно зі ст. 546 ЦК порука та застава визначені як окремі види забезпечення зобовязань. Поручитель і майновий поручитель є субєктами різних за змістом цивільних правовідносин. Поручитель є субєктом такого виду забезпечення виконання зобовязання, як порука, а майновий поручитель є субєктом іншого виду забезпечення виконання зобовязання застави. Правовий статус поручителя й майнового поручителя врегульовано окремо, із суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення та для вирішення спорів за їхньої участі шляхом безпосередного застосування відповідних норм цивільного закону.

Оскільки договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим способом забезпечення зобовязань, регулювання якого здійснюється статтями 572-593 гл. 49 ЦК і спеціальним законом, то до іпотечних правовідносин за участі майнового поручителя не підлягають застосуванню положення § 3 гл. 49 ЦК (постанова Верховного Суду України від 16 жовтня 2012 р. у справі № 3-43гс12).

Крім цього, суд враховує зазначену постанову Верховного суду України норму відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України щодо обов»язкового застосування судами рішень ВС України.

Суд не бере до уваги також твердження представника позивачів щодо тих обставин, що окремі положення договору іпотеки, а саме п.24, згідно з яким у випадку, коли вирученої суми від продажу предмету іпотеки недостатньо для повного погашення вимог іпотеко держателя, останній має право одержати суму, якої не вистачає для повного погашення своїх вимог з іншого майна іпотекодавця у першу чергу, перед іншими кредиторами, містить ознаки змішаного договору. Так, в цьому ж пункті договору іпотеки сторони зазначили, що реалізація цього майна здійснюється у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов в цілому до задоволення не підлягає.

Керуючись ст..ст.15,60,212-215,218,223 ЦПК України, ст..ст.203,215, 546, 559, 1054 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору не дійсним, визнання договору іпотеки припиненим відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_3