У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, приватного підприємства «Нива-В.Ш.», ОСОБА_7, третя особа - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів, акту реалізації предмета іпотеки, свідоцтва про право власності та скасування реєстрації права власності, за касаційною скаргою Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції та касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 25 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на виконанні Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - Ленінський відділ ДВС Миколаївського МУЮ) перебував виконавчий лист № 2/1416/36 про стягнення з нього на користь ПАТ «УкрСиббанк» кредитної заборгованості у розмірі 1 778 608 грн 24 коп. 20 серпня 2012 року було відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом, у рамках якого було накладено арешт на належне йому нерухоме майно, а саме, нежитлове приміщення - підвал, площею 649,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

14 жовтня 2013 року філією № 15 ПП «Нива - В.Ш.» були проведені перші прилюдні торги з реалізації указаного арештованого нерухомого майна. Проте прилюдні торги не відбулися. 01 листопада 2013 року були проведені повторні прилюдні торги, переможцем яким став ОСОБА_7

Посилаючись на те, що повторні прилюдні торги проведені раніше ніж через місяць, що є порушенням п. 4.6 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року за № 68/5 (далі - Тимчасове положення), ним не було отримано копії акта переоцінки, протоколів перших та других торгів, а під час проведення спірних торгів оцінка нерухомого майна оскаржувалась у відповідності до ч. 4 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», позивач просив суд визнати недійсними прилюдні торги від 01 листопада 2013 року, протокол проведення прилюдних торгів, акт реалізації предмета іпотеки (спірного майна), свідоцтво про право власності на спірні приміщення, що видане на ім'я ОСОБА_7 та скасувати реєстрацію права власності останнього на спірне майно.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 25 листопада 2014 року, позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано недійсними прилюдні торги, які відбулися 01 листопада 2013 року з реалізації нежитлових приміщень - підвалу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оформлені протоколом філії № 15 ПП «Нива - В.Ш.» № 1513239 «Про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить ОСОБА_6.» від 01 листопада 2013 року та актом від 04 березня 2014 року державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про реалізацію предмета іпотеки з прилюдних торгів, затвердженого начальником цього відділу 04 березня 2014 року.

Визнано недійсним протокол філії № 15 ПП «Нива - В.Ш.» № 1513239 від 01 листопада 2013 року «Про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить ОСОБА_6.».

Визнано недійсним акт від 04 березня 2014 року державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про реалізацію ОСОБА_7 предмета іпотеки - нежитлових приміщень підвалу по АДРЕСА_1, загальною площею 649, 9 кв. м з прилюдних торгів.

Визнано недійсним свідоцтво за реєстровим НОМЕР_1, посвідчене 14 березня 2014 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою О.С., про набуття у власність ОСОБА_7 нежитлових приміщень підвалу по АДРЕСА_1 загальною площею 649,9 кв. м.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 липня 2015 року скасовано ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 25 листопада 2014 року та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 25 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційнихскаргах Ленінський відділ ДВС Миколаївського МУЮ та ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судами встановлено, що 20 серпня 2012 року Ленінським відділом ДВС Миколаївського МУЮ було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/1416/36 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» кредитної заборгованості у розмірі 1 778 608 грн 24 коп.

У рамках указаного виконавчого провадження було накладено арешт на належне йому нерухоме майно, а саме, нежитлове приміщення - підвал, площею 649,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Також установлено, що спірне нежитлове приміщення - підвал, площею 649,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є предметом іпотеки, яким забезпечено належне виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором від 19 травня 2006 року.

14 жовтня 2013 року філією № 15 ПП «Нива - В.Ш.» були проведені перші прилюдні торги з реалізації указаного арештованого нерухомого майна. Проте прилюдні торги не відбулися.

01 листопада 2013 року були проведені повторні прилюдні торги, переможцем яким став ОСОБА_7

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що проведення повторних торгів з реалізації арештованого майна, результати яких оскаржуються позивачем, відбулись менш ніж через місяць від дати проведення перших торгів із реалізації цього майна, що не відповідає положенням п. 4.6 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, боржника не було повідомлено про проведення указаних торгів та стартову ціну спірного майна, а коло потенційних покупців було звужено через неналежне надання інформації у відповідних інформаційних повідомленнях про дату, місце, час проведення торгів та інформації про майно, яке реалізується.

Проте, з висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитись не можна.

Вимоги ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення покладають на суд, який розглядає справу, обов'язок ухвалити рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального закону на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, що досліджені під час судового розгляду і оцінені судом з належним обґрунтуванням такої оцінки (ст. 212 ЦПК України).

Згідно з положеннями ст. 303, 315 ЦПК України перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та відхиляючи апеляційні скарги сторін, суд апеляційної інстанції повинен обґрунтовано зазначити мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні відповідної ухвали, і положення закону, яким він керувався, а також вказати мотиви відхилення відповідних апеляційних скарг сторін із повним та всебічним урахуванням їх доводів і заперечень, вимог закону та матеріалів справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає з огляду на наступне.

Судами встановлено, що згідно з відповідним оголошенням на веб-сайті про проведення торгів, його розміщено 16 жовтня 2013 року із зазначенням дати, часу, місця проведення прилюдних торгів, найменування лоту - нежитлові приміщення підвалу загальною площею 649, 9 кв м (а.с.65). В інформаційному повідомленні (а. с. 67-68) додатково зазначена адреса майна, що реалізується, те ж саме оголошення розміщено в газеті «Партнер» (а.с.69 -70).

Також установлено, що реалізація арештованого майна відбулась на виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2012 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором від 19 травня 2006 року № 0, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6, було укладено договір іпотеки від 19 травня 2006 року № 1648, за умовами якого в іпотеку було передано нерухоме майно - нежитлові приміщення підвалу, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належали на праві приватної власності ОСОБА_6

Для примусового виконання рішення суду банком був отриманий виконавчий лист № 2-1416/36/2012 та переданий на виконання до Ленінського ВДВС Миколаївського міського управління юстиції.

В межах виконавчого провадження відбувалась реалізація заставленого майна, яке було предметом іпотеки та забезпечувало належне виконання кредитного зобов'язання ОСОБА_6 перед банком.

НормиЗакону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-28цс15 від 18 листопада 2015 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Також, згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав, встановлених ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Нерухоме майно передається на реалізацію з прилюдних торгів за ціною та у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», при цьому умови, процедура підготовки та порядок проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а також розрахунків за придбане майно й оформлення результатів торгів визначено Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна.

Отже, дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов'язковою умовою правомірності правочину.

Проте, сам по собі факт порушення порядку проведення прилюдних торгів не може бути безумовною підставою для визнання таких торгів недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1884цс15 від 18 листопада 2015 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Вказавши про порушення, допущені при проведенні прилюдних торгів, суди не зазначили, яким чином це вплинуло на результат торгів та яким чином указані процедурні порушення проведення торгів вплинули на права позивача (ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України), не врахувавши при цьому, що відповідні висновки мають бути підтверджено належними та допустимими доказами і не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що дана справа розглядалась судами неодноразово і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 липня 2015 року було скасовано судове рішення суду апеляційної інстанції, згідно з яким апеляційний суд погодився із висновками районного суду про часткове задоволення позовних вимог та ОСОБА_6 Справу було передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав того, що апеляційний суд належним чином не встановив характер спірних правовідносин та не застосував для вирішення спору норми матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню.

Згідно із вимогами ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких судом касаційної інстанції скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Однак, всупереч положень ч. 4 ст. 338 ЦПК України, апеляційним суд не звернув уваги на зазначені висновки і мотиви касаційного суду та ухвалив аналогічне судове рішення без врахування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 липня 2015 року, у зв'язку із чим судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості.

Отже, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суд апеляційної інстанції допустив порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 25 серпня 2015 року із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції та публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 25 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:Б.І. Гулько
О.В. Закропивний
С.Ф. Хопта
С.П. Штелик