Справа № 152/28/16-ц Провадження № 22-ц/772/1496/2016Головуючий в суді першої інстанції Соколовська Т. О.
Категорія 24Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 17 березня 2016 року в справі за позовом

Київського національного лінгвістичного університету до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановила:

В січні 2016 року Київський національний лінгвістичний університет звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 04 жовтня 2010 року ОСОБА_2 був зарахований до аспірантури цього Університету за державним контрактом з відривом від виробництва терміном на три роки з 11 жовтня 2010 року по 11 жовтня 2013 року. 11 жовтня 2010 року між Університетом та ОСОБА_2 було укладено угоду про підготовку аспіранта за державним замовленням. Цією угодою передбачалося, що Університет зобов'язувався здійснити якісну підготовку аспіранта згідно з програмами, затвердженими Міністерством освіти і науки України, вченою радою Університету, індивідуально науково - навчальною програмою підготовки аспіранта та виплачувати аспіранту державну стипендію за умови фінансування за рахунок коштів державного бюджету України. Однак, ОСОБА_2 прийняті на себе угодою зобов'язання не виконував, в зв'язку з чим був відрахований з аспірантури Університету з 24.12.2012 року за невиконання індивідуального плану роботи аспіранта. За час навчання в аспірантурі за період з 11.10.2010 року по 23.12.2012 року ОСОБА_2 отримав стипендію в розмірі 50603,77 грн.

Таким чином ОСОБА_2 заборгував КНЛУ 50603,77 грн., які позивач просив стягнути з нього в судовому порядку, оскільки добровільно відповідач не виконує прийняті на себе зобов'язання.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 17 березня 2016 року позов задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь Київського національного лінгвістичного університету 50603 грн. 77 коп. з подальшим перерахуванням коштів до державного бюджету України та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення і ухвалити нове про відмову в позові, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції на підставі досліджених доказів встановлено, що 06 вересня 2009 року ОСОБА_2 звернувся до ректора КНЛУ з заявою про допуск його до участі у конкурсі випускників до аспірантури з відривом від виробництва для навчання з жовтня 2010 року за спеціальністю «германські мови» за державним замовленням, згідно з типовою угодою (а.с.11).

Вказаною заявою відповідач ОСОБА_2 також підтвердив, що з Положенням про підготовку наукових кадрів, Правилами внутрішнього розпорядку та обов'язками аспіранта ознайомлений і зобов'язується їх виконувати (а.с.11).

Наказом ректора КНЛУ від 04.10.2010 року № 102-а ОСОБА_2 був зарахований до аспірантури КНЛУ за державним контрактом, з відривом від виробництва, терміном на три роки з 11 жовтня 2010 року на кафедру німецької філософії за спеціальністю «германські мови» (а.с.12-15).

Між сторонами даного цивільно - правового спору: Київським національним лінгвістичним університетом Міністерства освіти і науки України, в особі ректора Васька Р.В., який діяв на підставі Статуту КНЛУ та ОСОБА_2 11 жовтня 2010 року укладено угоду про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення за №152 (а.с.15). В передбаченому цивільним законодавством України порядку Угода не розривалася і недійсною не визнавалася.

Умови зазначеної Угоди погоджені сторонами і є обов'язковими для виконання.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.5 Угоди Університет зобов'язувався здійснити якісну підготовку аспіранта згідно з програмами, затвердженими Міністерством освіти і науки України, вченою радою Університету, індивідуально науково - навчальною програмою підготовки аспіранта та виплачувати аспіранту державну стипендію за умови фінансування за рахунок коштів державного бюджету України.

У разі, якщо аспірант не виконує індивідуальний план навчання, грубо порушує Правила внутрішнього розпорядку, а також за здійснення протиправних дій університет зобов'язаний розірвати Угоду та відрахувати аспіранта з університету (п. 2.6 Угоди).

Відповідач в свою чергу зобов'язувався дотримуватись вимог Положення про підготовку науково - педагогічних та наукових кадрів, Статуту, Правил внутрішнього розпорядку університету… , повністю виконати індивідуальний план роботи над дисертацією, скласти, враховуючи профіль підготовки, додаткові заліки з дисциплін, затверджених вченою радою, оволодіти методологією проведення наукового дослідження, пройти педагогічну практику та у встановлений термін захистити дисертацію (п.п. 3.1,3.4,3.6 Угоди).

Аспірант ОСОБА_2 зобов'язувався також відпрацювати не менше трьох років в університеті за контрактом на запропонованій адміністрацією посаді, враховуючи отриману кваліфікацію (п. 3.7 Угоди).

Університет повністю виконав свої зобов'язання згідно з програмами про підготовку аспіранта та виплатив аспіранту ОСОБА_2 відповідно до п.2.5 Угоди за період навчання з 11.11.2010 року по 23.12.2012 року - 50603,77 грн.

Вказані обставини не заперечуються відповідачем ОСОБА_2 і підтверджуються наказами ректора КНЛУ №123-а від 27.10.2010 року, №146-а від 09.12.2010 року, №1-а від 20.01.2011 року, №30-а від 14.04.2011 року, № 55-а від 07.06.2011 року, № 100-а від 15.09.2011 року, №103-а від 22.09.2011 року, №127 - а від 24.10.2011 року (а.с.16 - 46) та довідками про нараховану та виплачену стипендію №№ 128,129,130 від 09.08.2013 року (а.с.49-51).

03.12.2012 року завідувач кафедри німецької філософії доповідною запискою, з пропозицією відрахувати ОСОБА_2 з аспірантури за невиконання плану роботи над дисертацією, повідомив ректорові КНЛУ, що аспірант III року навчання ОСОБА_2 не виконує плану роботи над дисертаційним дослідженням, з червня 2016 року не з'являється у відділі аспірантури, відсутній в гуртожитку, не відвідав жодного засідання кафедри у 2012 - 2013 н.р.(а.с.47).

Вчена рада КНЛУ на засіданні, яке відбулося 24.12.2012 року прийняла рішення про відрахування з аспірантури ОСОБА_2, аспіранта III року навчання кафедри німецької філософії, за невиконання індивідуального плану аспіранта з умовою відшкодування витрат, пов'язаних з навчанням, в установленому законом порядку (а.с.52).

Наказом ректора КНЛУ від 24.12.2012 року №151-а ОСОБА_2 був відрахований з аспірантури університету з 24.12.2012 року за невиконання індивідуального плану роботи аспіранта (а.с.48).

Відповідно до п. 3.8. Угоди в разі відмови після закінчення аспірантури приступити до запропонованої роботи за фахом без поважних причин, а також відрахування з аспірантури на підставі п. 2.6 цієї угоди та за власним бажанням, аспірант зобов'язується відшкодувати університету витрати, пов'язані з навчанням в установленому законом порядку.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що між сторонами виникли договірні правовідносини, які регулюються нормами книги п'ятої Цивільного Кодексу України, якими передбачено наступне.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 610 цього Кодексу передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Всупереч наведених правових норм та умов Угоди ОСОБА_2, будучи відрахованим з аспірантури університету за невиконання індивідуального плану роботи аспіранта, не відшкодував позивачу витрати, пов'язані з навчанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За таких обставин відповідач зобов'язаний сплатити Університету грошові кошти в розмірі отриманої ним стипендії.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_2 про те, що у зв'язку з його скрутним матеріальним становищем саме для існування відповідачу надавалася стипендія, а тому за ст. 1215 ЦК України вона не підлягає поверненню. Такі доводи не підтверджуються матеріалами цивільної справи.

Так, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_2 в порядку, визначеному постановою КМУ від 12.07.2004 року №882 «Питання стипендіального забезпечення» призначалася та виплачувалася позивачем соціальна стипендія, яка встановлюється на підставі нормативно-правових актів на отримання державних пільг і гарантій. Крім того, отриманна ОСОБА_2 стипендія не є безпідставно набутою в розумінні ст. 1215 ЦК України, оскільки отримання її відповідачем передбачено п. 2.5. Угоди № 152 від 11.10.2010 року.

Звернувшись до суду з позовом про стягнення отриманної відповідачем стипендії в сумі 50 603,77 грн. позивач надав, як докази на підтвердження вказаної суми, накази по університету щодо встановлення розміру стипендії ОСОБА_2 та довідки про його доходи, із зазначенням щомісячно отриманної суми стипендії відповідачем та премії за грудень 2010 року. Отже, задовольнивши позов КНЛУ на вказану суму суд першої інстанції не вийшов за межі позовних вимог стягнувши отриману відповідачем премію. Вказівка апелянта на відсутність в матеріалах справи кошторису не заслуговує на увагу, оскільки за п. 2.6. Угоди аспірант відшкодовує вартість навчання: стипендію та витрати на навчання згідно з кошторисом. Однак позову про стягнення витрат на навчання згідно з кошторисом позивачем не пред'являлось.

Посилання ОСОБА_2 про допущення фальсифікації у зв'язку з наявністю в справі трьох позовних заяв, при отриманні ним лише копії однієї, є надуманими. Позовна заява, що надійшла до суду першої інстанції 11.01.2016 року ухвалою цього ж суду від 13 счня 2016 року була залишена без руху. На виконання ухвали суду, з метою виправлення недоліків, 26.01.2016 року до суду надійшла позовна заява копія якої, з відповідними додатками була направлена відповідачу та на підставі якої ухвалою суду від 26.01.2016 року відкрито провадження у справі.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 17 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

З оригіналом вірно:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.