АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Мирошниченко О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Соколової В.В.,Ратнікової В.М.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ICTV) про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року позивач ОСОБА_1звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:

- визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1наступну інформацію поширену ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у прямому ефірі телепрограми «ІНФОРМАЦІЯ_2» на телеканалі «ICTV»:

«… я не запитую, я стверджую, по-перше пан ОСОБА_1 не тільки не наступив на хвіст корупції, він її очолив, тому що… Він її очолив, я Вам говорю, тому що саме за його міністрування:

-…було не прийнято жодних закупівель, які він зараз звинувачує пана ОСОБА_4,це саме це звинувачення які він саме не виконав, це перше…»

-… він…поставив головою Держлікслужби свою людину…

-… був рейдерський захват заводу Індар по виробленню інсуліну, де пан ОСОБА_1теж був до цього причетний…

-… я вважаю взагалі злочинним, єдиний міністр із Кабінету Міністрів, який заблокував виплату постраждалим і сім'ям загиблих Небесної сотні, це був пан ОСОБА_1»;

-зобов'язати ОСОБА_3протягом 1 місяця з дня набрання законної сили рішенням суду по даній справі, спростувати у такий же спосіб, у який була поширена, недостовірна інформація та така, що принижує честь, гідність, та ділову репутацію ОСОБА_1наступну інформацію:

-«…я не запитую, я стверджую, по-перше пан ОСОБА_1 не тільки не наступив на хвіст корупції, він її очолив, тому що… Він її очолив, я Вам говорю, тому що саме за його міністрування:

-…було не прийнято жодних закупівель, які він зараз звинувачує пана ОСОБА_4, це саме це звинувачення які він саме не виконав, це перше…»

-…він…поставив головою Держлікслужби свою людину…

-… був рейдерський захват заводу Індар по виробленню інсуліну, де пан ОСОБА_1теж був до цього причетний…

-… я вважаю взагалі злочинним, єдиний міністр із Кабінету Міністрів, який заблокував виплату постраждалим і сім'ям загиблих Небесної сотні, це був пан ОСОБА_1»

з посиланням на номер цивільної справи, дату проголошення судового рішення, і суд, що виніс рішення, із заголовком наступного змісту: «Спростування негативної і недостовірної інформації стосовно ОСОБА_1 без редагувань, зауважень, заперечень, коментарів тлумачень, думок від імені ОСОБА_3та будь-яких інших осіб»;

- заборонити ОСОБА_3 та ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія «ICTV» розповсюджувати будь-яким чином (по телебаченню, в пресі, по радіо, в мережі Інтернет, у зовнішній рекламі, в місцях публічного розповсюдження інформації тощо) недостовірну та таку, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1наступну інформацію:

- «…я не запитую, я стверджую, по-перше пан ОСОБА_1не тільки не наступив на хвіст корупції, він її очолив, тому що… Він її очолив, я Вам говорю, тому що саме за його міністрування:

- … було не прийнято жодних закупівель, які він зараз звинувачує пана ОСОБА_4,це саме це звинувачення які він саме не виконав, це перше…»

- … він…поставив головою Держлікслужби свою людину…

- …був рейдерський захват заводу Індар по виробленню інсуліну, де пан ОСОБА_1теж був до цього причетний…

- …я вважаю взагалі злочинним, єдиний міністр із Кабінету Міністрів, який заблокував виплату постраждалим і сім'ям загиблих Небесної сотні, це був пан ОСОБА_1…»;

- зобов'язати ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія «ICTV» надати ОСОБА_3 протягом 1 місяця з дня набрання законної сили рішенням суду по даній справі, ефірний час на телеканалі «ICTV» для спростування недостовірної інформації та такої, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у прямому ефірі телепрограми «ІНФОРМАЦІЯ_2» на телеканалі «ICTV», яка розпочалась о 21 год. 30 хв., що належить ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія «ICTV», починаючи з 27 хвилини та закінчуючи 30 хвилиною ефіру ОСОБА_3 було поширено наступну інформацію:

- «… я не запитую, я стверджую, по-перше пан ОСОБА_1не тільки не наступив на хвіст корупції, він її очолив, тому що… Він її очолив, я Вам говорю, тому що саме за його міністрування:

- … було не прийнято жодних закупівель, які він зараз звинувачує пана ОСОБА_4, це саме це звинувачення які він саме не виконав, це перше…»

- … він…поставив головою Держлікслужби свою людину…

- … був рейдерський захват заводу Індар по виробленню інсуліну, де пан ОСОБА_1теж був до цього причетний…

- … я вважаю взагалі злочинним, єдиний міністр із Кабінету Міністрів, який заблокував виплату постраждалим і сім'ям загиблих Небесної сотні, це був пан ОСОБА_1…».

Зазначену поширену інформацію позивач вважає недостовірною, неправдивою, такою, що за своїм змістом носить образливий, зневажливий, негативно-звинувачувальний характер, принижує честь, гідність, ділову репутацію позивача, яка становить, як для відомого в Україні політика та громадського діяча, найвищу цінність. У зв'язку із тим, що поширена ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у прямому ефірі телепрограми «ІНФОРМАЦІЯ_2» на телеканалі «ICTV» є недостовірною, неправдивою, шкодить діловій репутації позивача, завдає йому моральної шкоди та душевних страждань, а тому така інформація підлягає визнанню недостовірною та спростуванню.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.08.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вказував на те, що судом першої інстанції невірно встановлено спосіб поширення недостовірної інформації, зокрема, позивач у своїй позовній заяві посилався на те, що інформація, що була поширена 22.05.2015 року відповідачем ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ICTV) опубліковано на веб сторінці http:// ictv.ua у розділі «Відео» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2»: «ІНФОРМАЦІЯ_3» та під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_4». Крім того, вказані відеозаписи ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ICTV) були поширені іншими веб-сайтами, серед них зокрема сайт «bigmir.neh».

Посилався на те, що судом не вірно встановлені обставини, а саме, що позивач вказував на те, що недостовірна інформація поширена відповідачами фактично містить твердження про причетність позивача до скоєння злочинів. При цьому, у поширеній інформації не міститься посилань на конкретні факти, які б обґрунтовували діяльність позивача. У тексті поширеної недостовірної інформації відсутні будь-які посилання на офіційні документи органів прокуратури, Служби безпеки України, органів внутрішніх справ, що свідчить про необґрунтованість поширеної інформації.

Звертав увагу на те, що наведені в справі висловлювання ОСОБА_3 звинувачують ОСОБА_1 у вчиненні протиправної, злочинної діяльності, то необхідність доведеності достовірності такої інформації відповідачами має ґрунтуватися не на нормах ст.277 ЦК України, на яку посилався суд першої інстанції, а на нормах ст.62 Конституції України, відповідно до яких ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Вказував, що суд першої інстанції помилково послався на ч.3 ст.277 ЦК України, яка була виключена зі ст.277 ЦК України 27.03.2014 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у зв'язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Апелянт також посилався на те, що судом першої інстанції неправомірно відхилено висновок експертного дослідження №056/839 від 03.12.2015 року Державного підприємства «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України».

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник, а також представник відповідача ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ICTV) в судовому засідання проти доводів апеляційної скарги заперечували та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що межа допустимої критики з використанням оціночних суджень під час публічних виступів, інтерв'ю, публікаціях в мережі Інтернет відповідачем ОСОБА_3 була дотримана, а відтак відсутні і підстави вважати таку інформацію недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. У зв'язку з чим, не підлягають задоволенню як похідні вимоги щодо спростування інформації, яку позивач просив визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача та вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у прямому ефірі телепрограми «ІНФОРМАЦІЯ_2» на телеканалі «ICTV», яка розпочалась о 21 год. 30 хв., що належить ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія «ICTV», починаючи з 27 хвилини та закінчуючи 30 хвилиною ефіру відповідач ОСОБА_3 зазначив наступне:

- «… я не запитую, я стверджую, по-перше пан ОСОБА_1 не тільки не наступив на хвіст корупції, він її очолив, тому що… Він її очолив, я Вам говорю, тому що саме за його міністрування:

- … було не прийнято жодних закупівель, які він зараз звинувачує пана ОСОБА_4, це саме це звинувачення які він саме не виконав, це перше…»

- … він…поставив головою Держлікслужби свою людину…

- … був рейдерський захват заводу Індар по виробленню інсуліну, де пан ОСОБА_1теж був до цього причетний…

- …я вважаю взагалі злочинним, єдиний міністр із Кабінету Міністрів, який заблокував виплату постраждалим і сім'ям загиблих Небесної сотні, це був пан ОСОБА_1».

Свобода слова і свобода думки, гарантовані громадянам Конституцією України(ст.34), означають право висловлювання думок і переконань, пошуку, вибору, одержання і поширення інформації та ідей у будь-яких формах, включаючи пресу та інші засоби масової інформації.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Тобто праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За змістом цієї норми свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини.

Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч.2 ст.10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Українська Прес-Група» проти України» від 29.03.2005 року).

Згідно з положеннями ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч.2 ст.29 Закону України «Про інформацію»предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Частинами 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію»визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Таким чином, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Аналіз зазначеного національного законодавства та ст.10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежить від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку.

Відповідно до положень абз.6 п.3 рішення Конституційного Суду України у справі про поширення відомостей від 10.04.2003 року№ 8рп/2003, Конституційний Суд України вказав на те, що проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачОСОБА_1 є публічною особою відомою в суспільстві та політичним діячем відповідно, межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою, оскільки він безпосередньо відіграє важливу роль у діяльності держави, та його безпосередні дії становить суспільний інтерес.

Згідно з ст.ст.3-6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, яка схвалена 12.02.2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи оскільки політичні діячі вирішили апелювати до довіри громадськості та погодились «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, вони підлягають ретельному громадському контролю та потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у ЗМІ з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції.

Посадові особи повинні погодитись з тим, що вони підлягатимуть громадському контролю та критиці, особливо в ЗМІ, з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції, тієї мірою, якою це є необхідним для забезпечення прозорості та відповідального виконання їхніх обов'язків.

Гумористичний та сатиричний жанр, захищений статтею 10 Конвенції, дозволяє більший ступінь перебільшення та навіть провокації доти, доки це не вводить громадськість в оману щодо фактів.

Політичні діячі не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Тому на ЗМІ, які критикують політичних діячів, не повинні накладатися суворіші санкції відповідно до національного законодавства. Цей принцип також застосовується до посадових осіб. Відхід від цього правила є допустимими лише у випадках, коли це є украй необхідним для забезпечення можливості виконання належним чином посадовими особами своїх функцій.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що поширена інформація не містить фактичних даних, в тому числі щодо вчинених позивачем злочинів, натомість, в ній містяться думки та критичні судження відповідача ОСОБА_3, як громадського діяча та директора Громадської ради при Міністерстві охорони здоров'я України щодо діяльності позивача на посаді Міністра охорони здоров'я.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, зміст інформації, який містить висловлювання ОСОБА_3 в передачі «ІНФОРМАЦІЯ_2» від ІНФОРМАЦІЯ_1 ґрунтувався на загальновідомих фактах, які не є спростованими, в тому числі й позивачем.

Так, з наданих представником відповідача ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ICTV) пояснень вбачається, що інформаційні агентства України містять інформацію на якій ґрунтувалися оціночні судження, думки ОСОБА_3 у публічному просторі була поширена до дати виступу ОСОБА_3 в передачі «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Відповідно до ст.34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір та кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Частиною 1 ст.5 Закону України «Про інформацію» визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до роз'яснень, які викладені в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідно до ст.277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини при застосуванні положень статті 10 Конвенції.

Судом встановлено, що передача «ІНФОРМАЦІЯ_2» транслювалася в прямому ефірі телеканалу ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ICTV), тобто випуск її в ефір здійснювався без попереднього запису.

Згідно з п. «в» ч.1 ст.67 Закону України «Про телебачення і радіомовлення»телеорганізація та її представники не несуть відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, у разі, якщо ця інформація розповсюджувалася без попереднього запису та містилася у виступах осіб, які не є працівниками телерадіоорганізації.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія «ICTV» не несе відповідальності, відповідно до законодавства України, за висловлювання осіб, які не є працівниками ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія «ICTV», якщо вони були розповсюдженні в прямому ефірі, тобто без попереднього їх запису.

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у прямому ефірі телепрограми «ІНФОРМАЦІЯ_2» на телеканалі «ICTV» після виступу відповідача ОСОБА_3 ведучим надано позивачу ОСОБА_1 право на відповідь та спростування висловленої ОСОБА_3 інформації. Вказаним правом на відповідь позивач скористався, зазначивши, що наведене не відповідає дійсності та висловлена інформація є недостовірною. У такий спосіб забезпечено реалізацію права позивача, передбаченого ст.30 Закону України «Про інформацію»та ст.277 ЦК України.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушеного права позивача, яке підлягає захисту у судовому порядку.

Одним із способів захисту цивільних прав ст.ст.16, 22, 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За відсутності порушеного права не вбачається і підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, про яку заявлено позивачем.

За наведених обставин, колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, та правильно вирішив спір по суті у визначений спосіб.

Посилання апелянта на те, що інформація, яка була поширена відповідачем ОСОБА_3 фактично містить твердження про причетність позивача до скоєння злочинів колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що в даній інформації не міститься фактичних даних щодо вчинення відповідачем злочинів, а з контексту виступу відповідача ОСОБА_3 слідує, що у спірних тезах має місце лише критика дій позивача на посаді Міністра Міністерства охорони здоров'я України з використанням певних мовних засобів, тобто спірні вислови є оціночним судженням, а не фактичним твердженням, які підлягають доведенню під час судового розгляду.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції неправомірно відхилено висновок експертного дослідження №056/839 від 03.12.2015 року ДП «Бюро лінгвістичних експертиз НАН України» колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення відповідно до ст.212 ЦПК України оцінив докази з урахуванням вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України про їх належність та допустимість.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції недотримано вимоги щодо строків розгляду справине спростовують правильність висновків суду першої інстанції, і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції мотивував своє рішення також нормою ч.3 ст.277 ЦК України, яка була виключена зі ст.277 ЦК України 27.03.2014 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у зв'язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації», а тому вважає необхідним виключити з мотивувальної частини рішення посилання на те, що згідно з положеннями статті 277 ЦК України та статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду першої інстанції на те, що згідно з положеннями статті 277 ЦК України та статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набираєзаконної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

6

Судді