Ухвала

іменем україни

02 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Фаловської І.М., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію СтрюковоїІрини Олександрівни до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової Ірини Олександрівни про поновлення строку позовної давності для захисту порушеного права, захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договору застави та додаткових угод недійсними, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 13 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О. звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14 лютого 2008 року між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 19 700 доларів США зі сплатою 13,2 % річних та строком погашення до 14 лютого 2015 року. Оскільки позичальник умови кредитного договору не виконав, у нього утворилась заборгованість перед банком, яка станом на 25 травня 2015 року складає 10 001,36 доларів США, що по курсу Національного банку України (далі - НБУ) еквівалентно 208 396,87 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 8863,10 доларів США (184 679,11 грн.), заборгованість по відсотках - 472,54 доларів США (9 846,25 грн.), пеня за прострочення сплати кредиту - 665,72 доларів США (13 871,51 грн.)

Враховуючи викладене, - ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О. просило стягнути з ОСОБА_4 вказану вище заборгованість.

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він отримав споживчий кредит у ПАТ «КБ «Надра» для купівлі автомобіля у товаристві з обмеженою відповідальністю «Автоальянс-Захід». Однак банк неналежно виконав вимоги Закону України «Про захист прав споживача» та не дотримався істотних умов договору, зокрема: не надав позичальнику повної, об'єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед та під час укладення договору забезпеченого заставою; навмисно приховав та невірно відобразив фактичні дані і відомості щодо значення реальної відсоткової ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від реальної відсоткової ставки та розміру абсолютного подорожчання кредиту, що обмовлена між сторонами кредитного договору; не повідомив про всі ризики для споживача внаслідок зміни курсу долара США до національної валюти Україні. Таким чином, договір про надання споживчого кредиту від 14 лютого 2008 року був укладений під впливом обману, що дає правові підстави визнати даний правочин недійсним, а також визнати недійсними правочини, які були укладені для його забезпечення, а саме: додаткові угоди № 1, 2 від 27 липня 2010 року, додаткові угоди № 3, № 4 від 21 червня 2012 року, додаток № 2 до додаткової угоди № 3 від 21 червня 2012 року, договір застави майнових прав від 21 червня 2012 року.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив визнати недійсними вищевказані правочини; поновити строк позовної давності, оскільки додаткових угод № 3, 4 від 21 червня 2012 року до спірного кредитного договору він не підписував, а про їх наявність дізнався лише на початку жовтня 2012 року від своєї матері ОСОБА_6, яка повідомила, що сама підписала вказані правочини.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 13 квітня 2016 року, у задоволенні первісного позову ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової І.О. відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_4 строк позовної давності для звернення до суду в частині позовної вимоги про визнання недійсними додаткових угод № 3, 4 від 21 червня 2012 року та додатку № 2 до додаткової угоди № 3 від 21 червня 2012 року до кредитного договору від 14 лютого 2008 року. Визнано недійсними додаткові угоди № 3, 4 від 21 червня 2012 року та додаток № 2 до додаткової угоди № 3 від 21 червня 2012 року до кредитного договору від 14 лютого 2008 року. У задоволенні решти зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи зустрічний позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_4 не підписував додаткових угод № 3, № 4 від 21 червня 2012 року та додатку № 2 до додаткової угоди № 3 від 21 червня 2012 року, а тому не знав про їх існування, відповідно не пропустив строк позовної давності. Разом з тим, ОСОБА_4 не довів, що кредитний договір було укладено внаслідок обману зі сторони банку.

Такі висновки колегія суддів вважає правильними і такими, що узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Судами встановлено, що між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір від 14 лютого 2008 року, відповідно до умов якого ОСОБА_4, на умовах забезпеченості, платності, строковості та повернення грошових коштів, отримав кредит у розмірі 19 700 доларів США на придбання автотранспорту зі сплатою 13,2 % річних з кінцевим терміном погашення до 14 лютого 2015 року.

Пунктами 2.2.1, 2.2.3 договору від 14 лютого 2008 року визначено суму мінімально необхідного платежу - 368 доларів США, яку позичальник має вносити щомісячно до 18 числа.

Пунктами 3.1.1, 3.1.2 договору від 14 лютого 2008 року забезпечено виконання зобов'язань щодо погашення кредиту шляхом передачі у заставу автотранспорту, який належить заставодавцю, вартість якого за домовленістю сторін складає 124 800 грн., що по офіційному курсу НБУ еквівалентно 24 713 доларів США.

Відповідно до заяви на видачу готівки від 14 лютого 2008 року ОСОБА_4 отримав кредитні кошти у розмірі 19 700 доларів США.

Додатковою угодою № 1 від 27 липня 2010 року до договору від 14 лютого 2008 року за домовленістю сторін були внесені зміни, а саме: змінено розмір щомісячної суми мінімального необхідного платежу на 363,33 долари США, а додатком № 1 до даної угоди встановлено графік погашення кредиту позичальником.

Додатковою угодою № 2 від 27 липня 2010 року до договору встановлено графік погашення кредиту позичальником.

Додатковою угодою № 3 від 21 червня 2012 року до договору від 14 лютого 2008 року позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання надано грошові кошти у розмірі 4 994,84 грн. зі сплатою 15 % річних з кінцевим терміном повернення - 14 лютого 2016 року.

Додатком до додаткової угоди № 3 від 21 червня 2012 року до договору від 14 лютого 2008 року встановлено графік погашення кредиту позичальником, згідно якого у період з 20 липня 2012 року по 20 травня 2013 року щомісячний платіж з урахуванням відсотків складає 455 доларів США, а до 20 червня 2013 року - 403,30 доларів США.

Додатковою угодою № 4 від 21 червня 2012 року до договору від 14 лютого 2008 року позичальнику було прощено нараховану неустойку (штраф та пеню) у розмірі 141,49 доларів США.

Згідно з випискою по кредитному рахунку позичальника остання сплата кредиту в сумі 437,91 грн. відбулася 29 січня 2015 року.

Згідно розрахунку суми боргу загальна заборгованість ОСОБА_4 перед банком станом на 25 травня 2015 року складає 10 001,36 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 208 396,87 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 8 863,10 доларів США (184 679,11 грн.), заборгованість по відсотках - 472,54 доларів США (9 846,25 грн.), пеня за прострочення сплати кредиту - 665,72 доларів США (13 871,51 грн.).

Даний розрахунок здійснений з урахуванням умов кредитного договору від 14 лютого 2008 року, додаткових угод до нього № 1, 2, 3, 4 та додатку до додаткової угоди № 3.

Разом з тим, сторонами визнано, що додаткова угода № 3 від 21 червня 2012 року, додаток до неї № 2 та додаткова угода № 4 не були підписані ОСОБА_4, а були підписані його матір'ю ОСОБА_6, що також підтвердила й остання.

За змістом статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Кожна із цих вимог є самостійною підставою недійсності правочину.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Отже, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману, а також сам факт обману.

Разом з тим, доводи ОСОБА_4 про введення його в оману при укладенні кредитного договору спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, останній був обізнаний з умовами кредитного договору, погодився на такі умови, тривалий час сплачував кредитні платежі відповідно до умов вказаного договору, а звернувся до суду з даним позовом лише після виникнення кредитної заборгованості.

Задовольняючи зустрічний позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що ОСОБА_4 не підписував додаткових угод № 3, 4 від 21 червня 2012 року та додатку № 2 до додаткової угоди № 3 від 21 червня 2012 року, а тому не знав про їх існування, відповідно не пропустив строк позовної давності. Разом з тим, ОСОБА_4 не довів належними та допустимими доказами наявність умислу в діях відповідача за зустрічним позовом, істотність значення обставин щодо яких його введено в оману, а також сам факт обману.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення зустрічного позову частково. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення в частині вирішення зустрічних позовних вимог без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Разом з тим, судові рішення в частині вирішення первісних позовних вимог не оскаржуються, а тому судом касаційної інстанції не переглядаються.

Враховуючи вищевикладене, судові рішення в частині вирішення зустрічних позовних вимог слід залишити без змін.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 13 квітня 2016 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової Ірини Олександрівни про поновлення строку позовної давності для захисту порушеного права, захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договору застави та додаткових угод недійсними, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська

М.Є. Червинська