У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Малько О.С., Бондаренко Н.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 25 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про стягнення орендної плати за договором оренди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 25 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі на це рішення представник ОСОБА_1 вказує на невідповідність висновків суду нормам процесуального права та матеріалам справи.

Зазначає, що 27 лютого 2012 року між сторонами було укладено договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання перераховувати безготівковим платежем щомісячно 4000 гривень на розрахунковий рахунок третьої особи (сина сторін) і ці кошти (72 000 гривень) була часткою ОСОБА_1 в утриманні сина, включаючи його навчання.

Однією з підстав звернення до суду стало рішення суду від 27 березня 2015 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 2000 гривень щомісячно до закінчення навчання.

У спорі про стягнення аліментів кошти в сумі 72 000 гривень як частка на утримання і навчання сина враховані не були, а тому зобов'язання за договором оренди відповідачем не виконані.

Посилання суду в обґрунтування прийнятого рішення на копію поточної виписки за контрактом про внесення 25 березня 2013 року третьою особою 30000 гривень на свій особистий рахунок не є доказом того, що ці кошти були внесені на виконання умов договору оренди.

Внесення відповідачем 25 червня 2015 року 72 360 гривень на рахунок третьої особи також не може свідчити про виконання зобов'язань за договором оренди.

Посилання суду на надану третьою особою копію розписки від 9 березня 2015 року про відсутність грошових претензій до відповідача є необгрунтованим, оскільки третя особа не є стороною договору оренди.

ОСОБА_4Л.М. фактично відмовився від своїх прав на отримання коштів згідно договору оренди, а тому заборгованість за цим договором підлягає до стягнення на рахунок позивачки.

У відповідності до п.4 ст.636 Цивільного кодексу України якщо третя особа відмовилась від права наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи може сама скористатись цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Суд ухвалив не мотивоване рішення, чим порушив право позивача на справедливий судовий розгляд.

Обставини справи, що мають істотне значення для вирішення спору, належним чином не досліджені, судом не дано юридичну оцінку правовідносинам сторін, не надано оцінки доказам долученим до матеріалів справи.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги повністю задоволити.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4Л.М. вказують на безпідставність вимог позивачки , а висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 вважають правильними.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що у позивачки не виникло прав на отримання коштів за договором укладеним на користь третьої особи.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом ,що між сторонами 27 лютого 2012 року було укладено договір оренди нежитлового приміщення ветеринарної аптеки, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання перераховувати безготівковим платежем щомісячно 4000 гривень на рахунок сина сторін ОСОБА_4Л.М.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 28 серпня 2013 року ОСОБА_1 продала належну для неї частку приміщення ветеринарної аптеки ОСОБА_3, а відтак суд правильно вказав у рішенні, що у зв'язку з переходом права власності припинилась і дія договору оренди.

Судом встановлено, що під час дії договору оренди права третьої особи - сина сторін, в інтересах якого цей договір було укладено, порушені не були, а відтак вимоги позивачки, заявлені після припинення цього договору , суд правильно розцінив як необгрунтовані та безпідставні.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують викладених у ньому висновків.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 25 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Малько О.С. Бондаренко Н.В. Шимків С.С.