Справа № 465/5492/15 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/947/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Мельничук О.Я., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа приватне підприємство «МДФ», про стягнення безпідставно набутих коштів,-

встановила:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 19.11.2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_4 в користь позивача ОСОБА_2 5800 доларів США, що еквівалентно 138678 грн., як безпідставно набуті кошти, та 1223 грн. 23 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6, просить його скасуватиз підстав неповного зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального праваі ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що між сторонами в усній формі було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «Daewoo Lanos», транзит р.н. 22ВН3218, з досягненням між ними згоди з усіх істотних умов договору, підтвердженням чого є довідкарахунок, яка посвідчує факт повного виконання сторонами умов договору купівлі-продажу, зокрема: передачу автомобіля позивачеві і проведення ним оплати за автомобіль. Апелянт зазначає, що ця довідка-рахунок є чинною і не скасована в судовому порядку, а тому норми ст.ст.2012, 2013 ЦК України не можна було застосовувати до спірних правовідносин. На думку апелянта, позивач мав би предявляти цивільний позов у кримінальному провадженні, відкритому Дрогобицьким МВ ГУМВСУ у Львівській області, як потерпілий, або звертатись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним із застосуванням наслідків реституції. Апелянт не згідний з тим, що кошти, оплачені позивачем за автомобіль, стягуються з нього без повернення йому проданого ним автомобіля.

В судове засідання апеляційного суду відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи (а.с.104, 105), повторно не зявились, від представника відповідача - ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи без його участі (а.с.107-108), а тому, з урахуванням вимог ч.2 ст.305 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.2012 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України, обєктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у звязку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобовязання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна; 2) набуття або збереження за рахунок іншої особи; 3) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Обєктивними умовами виникнення зобовязань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 03.06.2015 року (справа №6-100цс15), Верховний Суд України зазначив, що «системний аналіз положень частини першої пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатись набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулось в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобовязальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобовязанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобовязання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобовязання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі».

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст.34 Закону України «Про дорожній рух», призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування автомобілі, автобуси, самохідні машини, сконструйовані на шасі автомобілів, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, причепи, напівпричепи та мотоколяски підлягають державній реєстрації та обліку.

Відповідно до п.7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 (в редакції постанови КМУ №1371 від 23.12.2009 року із змінами), власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі-власники) зобовязані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4, не будучи ні власником транспортного засобу марки «Daewoo Lanos», транзит р.н. 22ВН3218, ні уповноваженою власником на продаж транспортного засобу особою, отримав від позивача ОСОБА_2 кошти в сумі 5800 доларів США за продаж цього транспортного засобу.

Продаж вказаного транспортного засобу було оформлено довідкою-рахунком серії ВІА №208331 від 27.12.2013 року, виданою торгівельною організацією ПП «МДФ» (а.с.7).

Дійсним власником вказаного вище транспортного засобу є гр. ОСОБА_7, а бланк свідоцтва про реєстрацію САК483433 знаходиться в розшуку, ініціатором якого є ГУМВС м.Севастополя (дата постановки на облік 31.07.2013 року) (а.с.5, 6).

Ці обставини встановлені під час проведення 28.12.2013 року реєстраційної операції у Центрі надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міст Дрогобич, Трускавець, Борислав та Дрогобицького району при ГУМВСУ у Львівській області з реєстрації транспортного засобу марки «Daewoo Lanos», транзит р.н. 22ВН3218, придбаного ОСОБА_2 в торгівельній організації ПП «МДФ» відповідно до довідки-рахунку серії ВІА №208331 від 27.12.2013 року, оскільки зображення відтиску гербової печатки в обліковій картці №698745 від 10.12.2013 року було нанесене не рельєфним мастичним кліше, а за допомогою компютерної чи іншої оргтехніки кольорового відтворення зображень струменевим способом, про що доведено до відома Дрогобицький МВ ГУМВСУ у Львівській області, яким матеріали досудового розслідування по вказаних фактах було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003063 29.12.2013 року (а.с.5, 7, 9, 11-22).

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи та вимог закону щодо обовязковості державної реєстрації транспортного засобу за його власником, доводи апелянта про те, що між сторонами фактично було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, є безпідставними, оскільки за відсутності факту реєстрації транспортного засобу за відповідачем, як за новим власником, та за відсутності документів, які б надавали йому право продажу транспортного засобу від імені власника, він би не міг відчужити транспортний засіб у випадку його продажу у встановленому законом порядку, а тому для отримання відповідачем від позивача коштів за транспортний засіб, який відповідачеві не належав на праві власності і яким він не мав права розпоряджатись від імені власника, не було правової підстави.

Безпідставними є й посилання апелянта на застосування реституції - повернення йому транспортного засобу у випадку повернення позивачеві коштів, сплачених йому останнім за автомобіль, оскільки таке право належить лише власнику транспортного засобу, яким відповідач в силу наведених вище обставин з підтвердженням належними доказами, які ним не були спростовані, не є.

Враховуючи те, що відповідач визнав той факт, що він отримав від позивача кошти за автомобіль у розмірі 5800 доларів США, а договору купівлі-продажу між ними не було укладено і в силу наведених вище мотивів не могло бути укладено, тому позивач обрав правильний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки в інший спосіб він зможе його захистити.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір, під час розгляду справи не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Мельничук О.Я.

ОСОБА_8