У х в а л а

іменем україни

08 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Маляренка А.В.,

Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка про визнання договору оренди землі припиненим, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ ім. Шевченка про визнання договору оренди землі недійсним, посилаючись на те, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 виданого 07 липня 2003 року Соколово-Балківською сільською радою народних депутатів йому передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,030 га в межах згідно з планом, пай № НОМЕР_1, з призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Соколово-Балківської сільської ради.

07 квітня 2005 року між ним та ТОВ мені Шевченка Новосанжарського району Полтавської області було укладено договір оренди землі відповідно до кого він, як орендодавець надав в оренду в строкове платне користування земельну ділянку площею 4,030 га строком на 10 років. Оригінал цього документа йому не був наданий відповідачем.

Оскільки він від відповідача не отримував кошти за користування землею за 2011, 2012, 2013 роки, вимушений був звернутися до відділу Держземагентства у Новосанжарському районі для отримання копії договору укладеного у 2005 році.

Після цього позивачу стало відомо, що ТОВ Шевченка лише 08 жовтня 2007 року зареєструвало договір.

Позивач не отримував кошти, які були перераховані відповідачем згідно з видаткового касового ордеру, чека та поштової квитанції про відправку поштою у 2011 році - 7 200 грн, у 2012 році - 1 121, 20 грн, у 2013 році - 2 220, 06 грн за оренду землі, тому просив ці вимоги задовольнити.

У травні 2015 року позивач звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимоги та просив припинити (розірвати) дію договору оренди землі від 07 квітня 2005 року укладеного між сторонами вказуючи на закінчення строку дії договору.

Позовні вимоги про визнання вказаного договору оренди недійсним просив залишити без розгляду.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 17 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі укладеного 07 квітня 2005 року між ОСОБА_2 та ТОВ ім. Шевченка та акта про прийом-передачу земельної частки залишено без розгляду.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 17 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ТОВ ім. Шевченка на користь ОСОБА_2 6 192 грн 07 коп. несплаченої орендної плати за 2011, 2012, 2013 роки.

Розірвано договір оренди землі від 07 квітня 2005 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ ім. Шевченка площею 4,03 га, зареєстрованого у Новосанжарському ВО ПРФ «Центр державного земельного кадастру» 08 жовтня 2007 року за номером № 292 у зв'язку із закінченням строку оренди землі.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

У касаційній скарзі ТОВ ім. Шевченка просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоду встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації. У момент державної реєстрації набирає чинності (юридичної сили) договір, укладення якого уже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Установлено, що 07 квітня 2005 року сторони дійшли згоди щодо істотних умов договорів оренди земельних ділянок, скріпивши 07 квітня 2005 року договір своїми підписами, що і є моментом їх укладення.

Строк дії договору оренди землі визначається відповідно до ст. 19 Закону України «Про оренду землі» та оскільки встановлено, що спірний договір укладено 07 квітня 2005 року, тому саме з цього часу необхідно обраховувати строк їх дії.

На підставі вказаного суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що строк дії договору оренди земельної ділянки, укладених між сторонами, розпочинається з моменту його укладення, а не з моменту його державної реєстрації, оскільки державна реєстрація вказує на чинність договору (набрання юридичної сили) і не може змінювати момент його укладення.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення з товариства орендної плати суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідачем не надано доказів отримання позивачем коштів.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка відхилити, рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: А.В. Маляренко

І.К.Парінова