Справа № 381/4466/15-ц Головуючий у І інстанції Соловей Г. В.
Провадження № 22-ц/780/973/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 56 18.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

18 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Лащенка В.Д.,

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія Еталон про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стянення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, обґрунтовуючи її тим, що між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу, згідно якого відповідач, як лізингодавець зобовязався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а саме автобус Рута 25, бензин, колір апельсин 2015 року випуску, а також зобовязалися надати послуги з Організації за що отримує кошти, які визнанні Договором як Комісія за Організацію. Позивач здійснив оплату передбаченої договором послуги у розмірі 44000,00 грн.. Однак з часу укладення Договору та на даний час відповідач не надав жодних послуг, за які сплачена комісія та не повідомила про придбання транспортного засобу, на що позивачем була направлена на імя керівника відповідача претензія-вимога з повідомленням про відмову від договору та прохання повернення сплачених коштів. Відповідачем проігноровано дану вимогу і кошти не повернуті. У звязку з цим просить суд визнати договір недійсним та стягнути сплачені кошти з відповідача в розмірі 44000,00 грн..

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, договір фінансового лізингу №002470 від 06.05.2015 року укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» визнати недійсним, стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 44000,00 грн. посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що в положеннях договору фінансового лізингу №002470, містяться ознаки, які вказують на несправедливість відносно споживача, а тому підлягає визнанню недійсним.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем не доведено несправедливість умов укладеного договору фінансового лізингу, вказаних в пунктах спірного Договору, уклавши зазначений договір та підписавши його останній погодився з усіма його умовами. Крім того позивачем не вказано у чому саме полягає порушення принципу добросовісності сторін договору та яким чином умови договору завдають йому шкоди.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно ст.6 ЗУ Про фінансовий лізинг договір укладається у письмовій формі і обовязкового нотаріального посвідчення не потребує.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст.18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього Закону.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до ст. 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Встановлено, що 06 травня 2015 року між ОСОБА_2 (лізингоодержувач) позивачем по справі та Товариством з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія ЕТАЛОН (лізингодавець) - відповідачем по справі було укладено Договір фінансового лізингу № 002470.

Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору - Лізингодавець зобовязався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно: автобус Рута 25, бензин, колір апельсин 2015 року випуску, а Лізингоодержувач зобовязався прийняти дане майно та сплачувати Лізингові та інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Згідно п.5.1 Договору, Лізингодавець передає предмет лізингу Лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: Комісії за організацію, Авансового платежу, Комісії за передачу Лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого Авансового платежу та Комісії за організацію на умовх викладених у п.5.4 Договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування Предмета лізингу.

Додатком № 1 до договору фінансового лізингу визначено графік сплати першого авансового платежу (вартість предмета лізингу 440000,00 грн, відсоток платежів - 50 %, авансовий платіж - 220000 грн, щомісячний платіж 18333,33 грн, комісія за організацію (10 %) - 44000,00 грн, комісія за передачу (3 %) - 13200,00 грн (а.с.55).

Додатком № 2 до договору фінансового лізингу визначено графік сплати другого лізингового платежу (вартість предмета лізингу 440000,00 грн, авансовий платіж - 50 %, сума лізингу - 220000 грн, викупна вартість - 6600 грн, відсоткова ставка - 12,5 %, комісія - 5 %, період лізингу (кільк. міс.) 60, щомісячний платіж 5526,89 грн). Відвантаження автомобіля після оплати (авансовий платіж - 220000 грн, комісія за передачу ПЛ 13200,00 грн. (а.с.56).

06 травня 2015 року, тобто в день укладення Договору, позивач сплатив на користь відповідача перший лізинговий платіж, який включав в себе Комісія за Організацію у розмірі 44000,00 грн., що стверджується квитанцією №0.0.381624506.1 від 06.05.2015 р..

14 серпня 2015 року позивачем була направлена на адресу відповідача претензія-вимога (вх. № 1182 від 19.08.2015 р.) в якій зазначалося про відмову від Договору фінансового лізингу № 002470 від 06 травня 2015 року. Та на підставі якої даний Договір був розірваним з 19.08.2015 р., про що було повідомлено позивача листом за вих. № 1012 від 03.09.2015 р..

Відповідно до п.12.12 ст.12 Договору - у випадку розірвання даного Договору Лізингоодержувачем до підписання акта приймання-псрсдачі Предмета Лізингу, Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку Комісія за організацію даного Договору Лізингоодержувачу не повертається.

Встановлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом і посилається, що положення договору є несправедливими відносно споживача та при його укладенні порушений порядок недотримання нотаріальної форми правочину.

06.05.2015 року позивачем було підписано вказаний договір та написано заяву про те, що він уважно прочитав та зрозумів умови договору.

Встановлено, що між сторонами спору було укладено в добровільній формі цивільно-правовий договір, який оформлено в належній формі з погодженням усіх його істотних умов у тому числі щодо прав та відповідальності сторін договору.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено несправедливість умов укладеного договору фінансового лізингу, вказаних в пунктах спірного Договору, уклавши зазначений договір та підписавши його останній погодився з усіма його умовами. Крім того позивачем не вказано у чому саме полягає порушення принципу добросовісності сторін договору та яким чином умови договору завдають йому шкоди.

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги доводи про несправедливість умов договору, оскільки ці обставини не доведені позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що Вищий спеціалізований суд України з розпряду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 05.11.2015р. справа №6-28412ск15 та ухвалі від 07.10.2015р. справа №6-13507св15 визнав умови договору лізингу несправедливими, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки обставини справи та підстави позову(вимога про повергнення коштів протягом 14 днів, після підписаня договроу та обман) у вище зазначених справах відмінні ніж ті яки заявлені позивачем ОСОБА_2.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: