01.11.2016 227/4129/16-ц
У Х В А Л А

01 листопада 2016 року м.Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Здоровиця О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до голови Добропільського міськрайонного суду Діденко С,О., судді Любчик В.М, судді Донецького апеляційного суду Краснощокової Н.С., судді Вищого спеціалізованого суду Колодійчук В.М., слідчого СВ Добропільського МВ ОСОБА_2 про визнання дій, рішень незаконними та відшкодування шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Із змісту позовної заяви вбачається, що відповідачами в позові позивач зазначає суддів Добропільського міськрайонного суду Донецької області Діденко С.О., Любчик В.М., суддю Донецького апеляційного суду Краснощокову Н.С., суддю Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ ОСОБА_3 та слідчого слідчого відділу Добропільського МВ ОСОБА_2. Позовні вимоги позивача зводяться до того, що позивач вважає, що незаконними діями та рішеннями відповідачів йому заподіяна матеріальна та моральна шкода. На думку позивача шкода йому заподіяна внаслідок постановлення незаконних рішень, які були постановлені суддями при розгляді цивільної справи (2-1751/2011) за його позовом до Державного підприємства «Добропіллявугілля» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди та внаслідок винесення незаконної постанови про закриття кримінального провадження від 23.04.2015 року, яка винесена слідчим СВ Добропільського МВ ОСОБА_2.

Вивчивши зміст позовної заяви та додані до неї матеріали, вважаю, що дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства виходячи з такого.

Як вбачається із змісту позовної заяви позивач фактично оскаржує судові рішення та діяльність суду щодо розгляду та вирішення справи.

Також зміст позовної заяви свідчить, що позивач оскаржує і рішення слідчого, яке ним прийнято під час досудового розслідування кримінального провадження № 0001185 від 19.06.2014 року.

Згідно частин 1, 2 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Аналізуючи наведені положення вказаної норми, приходжу до висновку, що застосування цього законодавчого положення можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність, зокрема, суду, які не повязані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акта органом судової влади. Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду. Таке законодавче врегулювання відповідає вимогам статей 6, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно зі статтями 126 та 129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а також однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного і касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Згідно із зазначеними положеннями Конституції України, законність та обґрунтованість судових рішень і, відповідно, дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (пов'язаних з підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях) можуть встановлюватись у визначеному порядку за результатом перегляду рішень судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) судів (суддів), вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судів (суддів) є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у справі, як цього вимагає позивач. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

Пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. № 8 «Про незалежність судової влади» передбачає, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» № 6 від 12 червня 2009 року судам розяснюється, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень,які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Враховуючи наведене вбачається, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, повязаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

У звязку з викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), повязаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування (слідчого, прокурора) під час досудового розслідування регламентовано главою 26 КПК України і нормами ЦПК України не передбачено.

Зважаючи, що на викладене та беручи до уваги, що позивач фактично оскаржує судові рішення та діяльність суду щодо розгляду та вирішення справи, а також оскаржує рішення слідчого в рамках кримінального провадження вважаю, що з урахуванням положень п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, дана позовна заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, а тому у відкритті провадження у цивільній справі необхідно відмовити.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за її позовом до голови Добропільського міськрайонного суду Діденко С,О., судді Любчик В.М, судді Донецького апеляційного суду Краснощокової Н.С., судді Вищого спеціалізованого суду Колодійчук В.М., слідчого СВ Добропільського МВ ОСОБА_2 про визнання дій, рішень незаконними та відшкодування шкоди, у зв»язку з тим, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Дану ухвалу невідкладно надіслати позивачеві разом із заявою та всіма доданими до неї документами.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали.

Надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя О.В.Здоровиця

01.11.2016