АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/469/15-ц Номер провадження 22-ц/786/18/16Головуючий у 1-й інстанції Оксенюк М.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Дряниці Ю.В.,

суддів : Карнауха П.М., Чумак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві питання про зупинення апеляційного провадження по справі за апеляційними скаргами ОСОБА_2 сільськогосподарського підприємства «Батьківщина» та представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 сільськогосподарського підприємства «Батьківщина», третя особа - Пригарівська сільська рада Козельщинського району Полтавської області, про розірвання договору оренди земельної ділянки шляхом припинення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1, -

в с т а н о в и л а :

22 травня 2015 року позивачка звернулася до місцевого суду з позовом до ПСП «Батьківщина» про розірвання договору оренди землі шляхом припинення та визнання недійсною і скасування державної реєстрації договору оренди землі.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 27 липня 2011 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди землі на підставі сертифікату на право на земельну частку(пай) серії ПЛ № 0285405 в розмірі 3,45 умовних кадастрових гектарах без визначення меж, який 07.09.2012 року був зареєстрований в Пригарівській сільській раді Козельщинського району Полтавської області.

В подальшому ОСОБА_3 на підставі сертифікату оформила землевпорядну документацію та 27 листопада 2014 року одержала свідоцтво про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку) площею 3,2900 га, кадастровий номер :00:002:0520. Після отримання даного свідоцтва вона 28 листопада 2014 року звернулась до відповідача з повідомленням про припинення укладеного договору оренди, в звязку з отриманням нею свідоцтва про право власності на земельну ділянку, оскільки вона має намір укласти новий договір з іншим орендарем, а отже бажає вилучити земельну ділянку з користування відповідача.

В звязку з тим, що відбулась зміна обєкта оренди та невизнання відповідачем факту припинення договору оренди, позивачка просила суду розірвати вказаний договір шляхом припинення договору оренди землі від 27 липня 2011 року, який укладений між нею та відповідачем на підставі сертифікату на право на земельну частку(пай) серії ПЛ № 0285405 в розмірі 3,45 умовних кадастрових гектарах.

Крім того, позивач зазначає, що з дати набрання чинності Закону України від 11.02.2010 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України», Пригарівська сільська рада не мала права реєструвати укладений між нею та відповідачем договір оренди від 27 липня 2011 року і вчиняти відповідні записи щодо реєстрації, а тому просила суд визнати недійсною реєстрацію договору оренди землі на підставі сертифікату на право на земельну частку(пай) серії ПЛ № 0285405 в розмірі 3,45 умовних кадастрових гектарах між нею та відповідачем ПСП «Батьківщина», про що вчинено запис № 147 про реєстрацію договору від 07 вересня 2012 року та скасувати реєстрацію. Також просила покласти понесені нею судові витрати на відповідача.

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2015 року клопотання представника позивача ОСОБА_4 про залишення позовної вимоги позивача без розгляду задоволено повністю.

Позовну вимогу позивача ОСОБА_3 в частині визнання недійсною реєстрацію договору оренди землі на підставі сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0285405 в розмірі 3,45 умовних кадастрових гектарів між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 сільськогосподарським підприємством «Батьківщина», про що вчинено запис № 147 про реєстрацію договору від 07 вересня 2012 року та її скасування залишено без розгляду.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 сільськогосподарського підприємства «Батьківщина», третя особа - Пригарівська сільська рада Козельщинського району Полтавської області, про розірвання договору оренди земельної ділянки відмовлено.

В апеляційній скарзі ПСП «Батьківщина» просить змінити мотивувальну частину рішення в частині підстав відмови у задоволенні позовних вимог щодо розірвання договору оренди землі, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та невідповідність висновків суду обставинам справи.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, зясувавши межі апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до необхідності задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення з підстав, визначених п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального права і процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що вимога позивача про розірвання договору оренди шляхом його припинення не ґрунтується на законі, так як з дня отримання ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на земельну ділянку та відсутності волевиявлення на продовження договірних відносин, договір вже є розірваним.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів повністю погодитись не може, оскільки судом першої інстанції невірно дано оцінку наявним в справі доказам та встановленим по справі обставинам, що призвело до порушення норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі розпорядження Козельщинської райдержадміністрації від 07.03.1997 року №89 ОСОБА_3 отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ПЛ №0285405, відповідно до якого їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Сушківське», розміром 3,45 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.46).

27 липня 2011 року між ОСОБА_3 та ПСП «Батьківщина» укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,45 умовних кадастрових гектарів, що розташована в межах Пригарівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, строком на 5 років, який зареєстрований у Пригарівській сільській раді 07.09.2012 року за №147 (44-45).

27 листопада 2014 року Реєстраційною службою Козельщинського РУЮ Полтавської області видано ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на земельну ділянку під кадастровим номером :00:002:0520 площею 3,29 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану за адресою: Полтавська область, Козельщинський район, сільська рада Пригарівська (а.с.7-8).

Відповідно до п.17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам розяснено, що згідно з пунктом 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 р. N 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 р. за N 101/4322, після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акта на право приватної власності на землю зобов'язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. З часу отримання особою державного акта на право приватної власності на землю вона набуває статусу власника земельної ділянки, у зв'язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється. Враховуючи вимоги статей 203, 215 ЦК про недійсність правочину, переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і одержання власником земельної частки (паю) державного акта на право власності на земельну ділянку можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін.

Враховуючи, що у звязку зі змінами в законодавстві власнику земельної ділянки видається свідоцтво про право власності, а не державний акт, та цей правовстановлюючий документ змінює, як правовий статус ОСОБА_3, як особи, яка володіла земельною часткою (паєм), - на власника земельної ділянки, так і правовий статус предмета оренди із земельної частки (паю) на земельну ділянку з виділенням меж на місцевості.

Відповідно до розділу ІХ «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» громадяни власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які на підставі сертифікатів уклали договори оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі земельних ділянок на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку, переукладають договір відповідно до державного акта на тих самих умовах, що й раніше укладений.

Відповідно до п.2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року №5, зобов'язання сторін за договором оренди земельної частки (паю) можуть бути припинені після одержання державного акта на право приватної власності на землю і виділення земельної ділянки в натурі. При відмові орендаря розірвати цей договір із зазначених підстав та припинити користування земельною ділянкою право власності власника земельної ділянки (орендодавця) на землю підлягає захисту в законному порядку.

Положення п.8 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України та розділу ІХ «Перехідні положення» ЗУ «Про оренду землі» не можуть бути примусом для власника земельної ділянки і передбачають право, а не обовязок, на переукладення договору оренди, ураховуючи при цьому положення ст.6, ч.3 ст.203, ст.ст.316, 317, 319, 321, 651 ЦК України щодо свободи договору, укладення його при наявності вільного волевиявлення особи; непорушності права власності та здійснення цього права власником відповідно до закону на власний розсуд, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; необхідності згоди обох сторін при укладенні чи зміні договору.

28 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернулась до директора ПСП «Батьківщина» з повідомленням про припинення укладеного договору оренди, в звязку з отриманням нею свідоцтва про право власності на земельну ділянку та незгодою з тим, як здійснюється розрахунок за користування її земельною ділянкою. Оскільки вона має намір укласти новий договір з іншим орендарем, то повідомляє про встановлення меж земельної ділянки та вилучення її з користування відповідача (а.с.9).

З огляду на зазначене, з часу отримання ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на землю вона набула статусу власника конкретної земельної ділянки, тобто змінився як предмет оренди, так і статус орендодавця, а сертифікат, на підставі якого укладено договір з ПСП «Батьківщина» втратив чинність.

Факт невизнання відповідачем припинення укладеного договору оренди від 27 липня 2011 року підтверджується перебуванням на розгляді в суді цивільної справи № 533/152/15-ц за позовом ОСОБА_2 сільськогосподарського підприємства «Батьківщина» до ОСОБА_3, фермерського господарства «Фортуна 11», з участю третіх осіб: Пригарівської сільської ради, Реєстраційної служби Козельщинського РУЮ «Полтавської області, відділу Держземагенства у Козельщинському районі, про визнання оспорюваного договору (правочину) недійсним.

По даній цивільній справі рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 17 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалоюАпеляційного суду Полтавської області від 19 січня 2016 року, відмовлено в задоволенні позову ПСП «Батьківщина» (а.с.139-142). В цьому ж рішенні судом було встановлено обставини щодо припинення укладеного між ОСОБА_3 та ПСП «Батьківщина» договору оренди від 27.07.2011 рокуз часу отримання свідоцтва про право власності на землю змінено предмет оренди та статус орендодавця ОСОБА_3, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для додаткового доказування цих обставин відповідно до ст. 61 ч. 3 ЦПК України.

Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції, враховуючи невизнання відповідачем законних прав власника землі, фактично позбавив ОСОБА_3 ефективного способу захисту свого права власності, а тому колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для визнання припиненим з часу отримання свідоцтва про право власності на землю, тобто з 27 листопада 2014 року, договору оренди землі між ОСОБА_3 і ПСП «Батьківщина», укладеного 27 липня 2011 року на підставі сертифікату на право на земельну частку(пай) серії ПЛ № 0285405 в розмірі 3,45 умовних кадастрових гектарах, який зареєстрований в Пригарівській сільській раді Козельщинського району Полтавської області 07.09.2012 року за № 147.

За обставин, викладених вище, колегія суддів вважає, що відповідачем ПСП «Батьківщина» тлумачення норм матеріального права, які регулюють вирішення спору, проведено поверхово, без повного та системного аналізу норм, а тому доводи викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 є обґрунтованими та ґрунтуються на законі.

Враховуючи норми ст. 88 ЦПК України, колегія суддів вважає, що судові витрати, які були понесені позивачем, та підлягають стягненню на її користь складаються з судового збору в сумі 243,60 грн. за подачу позову до суду (а.с.1).

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч.1 п. 3, 4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 сільськогосподарського підприємства «Батьківщина» відхилити.

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 сільськогосподарського підприємства «Батьківщина» про розірвання договору оренди земельної ділянки шляхом припинення задовольнити частково.

Визнати припиненим з 27 листопада 2014 року договір оренди землі, укладений 27 липня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 сільськогосподарським підприємством «Батьківщина» на підставі сертифікату на право на земельну частку(пай) серії ПЛ № 0285405 в розмірі 3,45 умовних кадастрових гектарах, який зареєстрований в Пригарівській сільській раді Козельщинського району Полтавської області 07.09.2012 року за № 147.

Стягнути з ОСОБА_2 сільськогосподарського підприємства «Батьківщина» на користь ОСОБА_3 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 копійок) в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_5 (підпис) ОСОБА_6

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1