ЄУН № 389/3494/15-ц
Провадження № 2/389/878/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Берднікової Г.В.

при секретарі Чукановій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Знамянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення авансу та відшкодування моральної шкоди. Вказав, що 17.08.2015 року погодили з відповідачем продаж будинку № 77 по вул. Куйбишева в м. Знамянка. Цього ж дня передав відповідачу аванс в сумі 3000 доларів США, на підтвердження отримання вказаних коштів ОСОБА_2 складено відповідну розписку. В подальшому між сторонами угода купівлі-продажу в установленому законом порядку не укладалась, передані кошти в рахунок авансу підлягають поверненню йому відповідачем. Однак, відповідач на його звернення кошти до цього часу не повернула, чим завдала йому і моральної шкоди. Просив стягнути з відповідача авансову суму 3000 доларів США, що еквівалентно 68 700 грн., а також моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові. Просили стягнути суму сплаченого авансу в гривневому еквіваленті станом на дату ухвалення рішення, а також моральну шкоду у зазначеному вище розмірі.

Відповідач та її представник позов не визнали. Відповідач пояснила суду, що дійсно складала розписку представлену позивачем до суду, однак дана розписка була складена нею для іншої особи можливого покупця будинку, який приходив його оглядати ще до приходу ОСОБА_1 Однак, розписку не віддала, оскільки коштів у покупця не виявилось, а відтак між ними було досягнуто домовленості, що вона віддасть розписку, коли той принесе обумовлену суму в якості завдатку. Розписка залишилась в будинку, де в подальшому поділась вона не знає. Після того, будинок оглянув позивач і зрештою вона погодилась продати будинок саме йому, на підтвердження чого цього ж дня, але вже пізніше нею було складено іншу розписку, якою засвідчено факт отримання завдатку від ОСОБА_1 в сумі 1000 доларів США. При цьому, відповідач представила до суду копію вказаної розписки із квитанцією про оплату послуг за вироблення її копії. Вказує, що оригінал розписки залишився у позивача. Після отримання завдатку від позивача, до будинку вселився його син, проживши декілька тижнів з будинку виїхав. В подальшому угода щодо продажу будинку між сторонами не відбулась з вини позивача з невідомих їй причин. З урахуванням наведеного відповідач та її представник просили відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони в серпні 2015 року домовились про купівлю-продаж будинку № 77 по вул. Куйбишева у м. Знамянка Кіровоградської області, на підтвердження чого позивачем було передано завдаток відповідачу, а відповідачем складено розписку, що засвідчує факт отримання завдатку.

Однак, версії сторін щодо обставин складення такої розписки різняться. Позивач представив до суду оригінал розписки (а.с. 29), датованої 17.08.2015 року, згідно якої ОСОБА_2 засвідчила, що отримала завдаток за будинок № 77 по вул. Куйбишева у м. Знам'янка в розмірі 3000 дол. США.

Позивач у судовому засіданні пояснив, що 17.08.2015 року після оглядин вказаного будинку, домовились з відповідачем про умови укладення договору купівлі-продажу. Цього ж дня, але пізніше за часом як домовлялись з відповідачем, під'їхав на автомобілі до її місця проживання. Відповідач сіла в автомобіль, він їй передав кошти в сумі 3000 дол. США, вона склала і передала йому розписку, на зворотньому боці якої був рахунок-фактура з обленерго виписаний на його ім'я, оскільки чистого паперу не було. Вказані ним обставини можуть засвідчити ОСОБА_7 та ОСОБА_9, які в цей же час перебували разом із ними в автомобілі.

Відповідач у судовому засіданні пояснила, що 17.08.2015 року показувала ймовірним покупцям будинок № 77 по вул. Куйбишева в м. Знамянка. Перед ОСОБА_1 будинок оглядали інші особи, з якими вона попередньо домовилась про продаж будинку і внесення ними завдатку в сумі 3000 дол. США. На підтвердження цієї домовленості вона і склала розписку про отримання завдатку за будинок в обумовленій сумі за столом у кухні цього будинку, де відбувались перемовини. Однак, у покупця вказаної суми коштів з собою не було, а тому вона розписку одразу не віддала. Тобто відповідач вказала, що розписку, що знаходиться в матеріалах справи (а.с. 29) писала дійсно вона, але для іншої особи не ОСОБА_1

Після того, будинок оглядав ОСОБА_1, якому вона зрештою і вирішила продати будинок. Цього ж дня, але пізніше, недалеко від її місця проживання ( в іншому районі міста) на вулиці, до неї підїхав ОСОБА_1, передав завдаток в сумі 1000 доларів США, вона склала відповідну розписку (а.с. 37) одразу на капоті його автомобіля, попросила сусідку ОСОБА_3 та знайому, яка проходила повз ОСОБА_4 засвідчити факт отримання завдатку своїми підписами. Крім того, також попросила ОСОБА_4 в магазині, що розташований поруч, зробити копію цієї розписки, на підтвердження чого відповідач представила до суду квитанцію (а.с. 36). Оригінал розписки залишився у ОСОБА_1 Після того, звільнила будинок від речей, до нього переїхав син позивача з сімєю, проживши декілька тижнів вони будинок звільнили, від угоди відмовились. Позивач повідомити їй причини того, що угода не відбулась, відмовився, сказавши лише, що «знайшов скарб». На думку відповідача ОСОБА_1 під знайденим скарбом мав на увазі розписку на 3000 дол. США, яка залишилась у будинку після оглядин і звільнення від речей перед вселенням його сина.

Допитаний у судовому засіданні за клопотанням відповідача свідок ОСОБА_5 (особа, якій передбачалась спірна розписка, за словами відповідача) вказав, що дійсно оглядав будинок, який був виставлений відповідачем на продаж. З відповідачем узгодили умови купівлі-продажу, необхідність внесення ним завдатку в сумі 3000 доларів США, але відповідної суми коштів з собою у нього не було, а відтак домовились про передачу коштів пізніше за часом. Покидаючи будинок після огляду, свідок бачив, що на оглядини приїхали інші особи, серед яких він впізнав позивача. В подальшому, відповідач телефоном повідомила, що знайшла іншого покупця, від угоди з ним відмовилась. Разом з цим, факту складення для нього розписки відповідачем свідок не підтвердив, вказавши, що такі обставини йому не відомі.

Відтак, суд ставить під сумнів пояснення відповідача з приводу складання розписки про отримання завдатку за будинок від ОСОБА_5, оскільки останній такі обставини в судовому засіданні не підтвердив. Крім того, на думку суду залишилась не зрозумілою причина проявленої відповідачем поспішної ініціативи при складенні розписки до зясування обставин наявності у ймовірного покупця необхідної суми коштів на той момент і взагалі зясування безпосередньо з покупцем необхідності її складання. Також суд приймає до уваги, що в розписці взагалі не зазначено особи, якій її видано - ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_5

Допитаний за клопотанням відповідача свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що на початку вересня 2015 року за пропозицією відповідача разом із товаришем допомагав виносити меблі та речі з будинку (адреси не вказав, але ймовірно з будинку № 77 по вул. Куйбишева в м. Знамянка; як пояснила відповідач речі вивозились з будинку після досягнутої домовленості з позивачем про продаж будинку та перед заселенням в будинок його сина), під час чого з тумби випала купа різного роду документів, серед яких він точно памятає була розписка на суму 3000 дол. США. Ким була написана розписка і кому передбачалась він не звернув уваги, памятає лише, що розписка була написана на невеликому аркуші. Про знахідку він повідомив господиню.

Оглянувши розписку, що знаходиться в матеріалах справи а.с. 29, свідок вказав, що це може бути та розписка, яку він знаходив, оскільки в ній йде мова про 3000 дол. США.

Суд, даючи оцінку показам цього свідка та поясненням відповідача, вважає, що повідомлені свідком обставини не можуть з повною достовірністю доводити обставини, на які вказує відповідач щодо вибуття з її володіння розписки поза її волею та ймовірне заволодіння нею позивачем. Так, свідок памятає лише, що в будинку була розписка на суму 3000 дол. США, що не доводить тих обставин, що мова йде саме про спірну розписку, яка міститься на а.с. 29, оскільки в будинку могли бути інші розписки на таку ж суму. Крім того, не логічними видаються дії відповідача в такому разі, оскільки попередньо не знищивши цю розписку як таку, що не знадобилася і була складена помилково, вдруге, коли свідок звернув її увагу на цю розписку, розуміючи, що вона є борговим документом, вона також її не знищила, при цьому вивозячи всі речі з будинку, звільняючи його перед вселенням сина позивача, якому збиралася незадовго продати будинок.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_7 повідомили за яких обставин, була складена ОСОБА_2 розписка про отримання завдатку від ОСОБА_1 Так, перед цим ОСОБА_1, з яким вони перебувають у дружніх стосунках, заїхав за ними, після чого вони підїхали на автомобілі позивача за місцем проживання ОСОБА_2 Вона сіла в автомобіль на переднє пасажирське сидіння (вони вдвох сиділи на задньому), отримала кошти в сумі 3000 дол. США, і склала розписку на аркуші, який ОСОБА_1 дістав з бардачка автомобіля. Між сторонами даного спору мова йшла про завдаток за будинок, а також те, що не було чистого аркушу для складання розписки, і позивач знайшов якийсь рахунок з обленерго, на зворотньому боці якого відповідачем і була складена розписка. Після цих подій відповідач з автомобіля вийшла, а вони втрьох поїхали у своїх справах.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суду вказали на іншу версію складання розписки (а.с. 37), свідками якої вони є. Так, ОСОБА_3 повідомила суду, що є подругою відповідача та одночасно сусідкою. ОСОБА_2 наприкінці серпня 2015 року попросила її разом із нею вийти на двір недалеко від їх будинку з метою отримання завдатку від ймовірного покупця, бути свідком цих подій. Підїхав ОСОБА_1 на автомобілі, передав завдаток в сумі 1000 дол. США, ОСОБА_2 на капоті автомобіля склала відповідну розписку. Свідок засвідчила цей факт своїм підписом. Повз проходила знайома ОСОБА_4, на прохання ОСОБА_2 також засвідчила розписку своїм підписом. Після цього, попросили ОСОБА_4 зробити копію розписки в сусідньому магазині. ОСОБА_4 прохання виконала, надала копію та відповідну квитанцію і побігла у власних справах далі.

Свідок ОСОБА_4 надала аналогічні покази в частині, що стосується її особистої присутності.

Заслухавши пояснення вказаних свідків, які протирічать одне одному, суд має відзначити наступне. Суд звісно не має спеціальних знань в галузі почеркознавства, але не може не помітити, що розписка надана позивачем складена неакуратним нерівним почерком, хоча за словами відповідача написана нею в будинку за столом, відтак можна вважати у зручному положенні. В свою чергу, інша ж розписка, копію якої надає відповідач (а.с. 37), яка за її ж словами складалась на капоті автомобіля, тобто в недостатньо зручному напівзігнутому положенні стоячи, написана достатньо акуратним почерком в порівнянні з розпискою, наданою позивачем (а.с. 29).

Крім того, при виробленні копії розписки ОСОБА_4 було видано квитанцію, в якій зазначено, що прийнято кошти від ОСОБА_4 як оплата ксерокопії для ОСОБА_2 в сумі 1 грн., тобто квитанція містить занадто багато зайвих подробиць, необхідність зазначення яких суду видається сумнівним. Разом з цим, квитанція заповнена від руки за № 3 у серпні 2015 року, що з великою ймовірністю вказує на те, що такі квитанції видаються лише на прохання і не можуть з достовірністю свідчити про час їх видачі.

Зауваження представника відповідача з приводу того, що свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 плутались у показах в частині того, коли вони поїхали до Знамянського РЕМ ПАТ «Кіровоградобленерго» до чи після складання розписки, що може вказувати на те, що у позивача могло не бути рахунку з обленерго на час написання розписки, суд не приймає до уваги. Свідки відповідача також плутались у кольорі автомобіля, на капоті якого складалась розписка за їх версією, на що звертав увагу представник позивача. Вказані обставини не є суттєвими для встановлення обставин складання розписки.

З урахуванням наведених обставин, суд встановив, що позивач передав відповідачу 3000 дол. США, про що відповідач видала йому розписку про отримання завдатку за будинок, написану власноручно та засвідчену її підписом, оригінал якої знаходиться на а.с. 29, і за згодою відповідача в будинок вселився син позивача.

Договір купівлі-продажу будинку, який сторони домовилися укласти 21.09.2015 року, зрештою так і не уклали, син позивача будинок звільнив, відповідач завдаток в розмірі 3000 дол. США позивачу не повернула.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Зазначений висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові №6-176 цс/13 від 13 лютого 2013 року Верховного Суду України, яку відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України мають враховувати суди при застосуванні таких норм права.

За таких обставин питання, з чиєї вини не було укладено договір купівлі-продажу, правового значення для повернення авансу не має.

Особа, яка має розписку, в якій немає даних про кредитора, є кредитором при відсутності належних і допустимих доказів відповідно до ст.ст. 57,60 ЦПК України, що спростовують зміст боргового документу або є докази неправомірного заволодіння такою розпискою особою, яка нею володіє (рішення правоохоронних органів тощо).

Суд звертає увагу, що в розписці дійсно немає даних про особу, якій її видано, але зі зворотнього боку розписки міститься рахунок-фактура за № 603/1 за спожиту електроенергію від 17.08.2015 року виданий Знамянським РЕМ ПАТ «Кіровоградобленерго» споживачу ФОП ОСОБА_1

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача з приводу того, що такий рахунок міг бути роздрукований за часом пізніше з метою введення суду в оману, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Сторона відповідача належними і допустимими доказами відповідні обставини не довела, хоча саме на неї у разі наявності заперечень покладається обов'язок доводити протилежне. Всвою чергу суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином суд дійшов висновку, що відповідач доказів неправомірного заволодіння позивачем розпискою не надала. Доводи відповідача, що позивач незаконно заволодів розпискою, яка писалася нею для іншої особи щодо продажу будинку, належними та допустимими доказами не підтверджуються.

Про те, що згідно розписки (а.с. 29) кошти передано саме в доларах США не заперечувалось відповідачем, з її пояснень домовленість про продаж будинку з іншою людиною, якій вона написала спірну розписку, була саме в доларах США. Також на найменування відповідної іноземної валюти вказує символ поруч з сумою 3000, який позначає саме грошову одиницю США, що є загальновідомим фактом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Разом із тим ч.2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Пленум Верховного Суду України у п. 14 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»роз'яснив, що при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Станом на дату ухвалення рішення 17.02.2016 року офіційний курс доллара США до гривні становить 27,02 грн., відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений аванс в сумі 3000 дол. США в гривневому еквіваленті, що станом на 17.02.2016 року складає 81 060 грн.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки положення ст.1167 ЦК України на спірні правовідносини не поширюється, так як регулюють позадоговірні (деліктні) відносини. Право на відшкодування моральної шкоди у даному випадку не передбачено.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, у випадках та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК), передбачено в абзаці 2 частини першої статті 6 Закону № 3674-VI. У цьому випадку ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову.

Позивачем даний позов подано до суду 01.10.2015 року. При цьому, 29.09.2015 року сплачено судовий збір за частину вимог майнового характеру про стягнення авансу в сумі 687 грн. (1% від ціни позову 3000 дол. США х 22,90 = 68 700 грн.), виходячи не з офіційного, а комерційного курсу долара США до гривні згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 28.09.2015 року (а.с. 10), та 487 грн. за частину вимог немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди.

Виходячи з офіційного курсу станом на 29.09.2015 року (на день сплати судового збору) вартість долара США до гривні складала 21,58 грн. Відтак, судовий збір за частину вимог про стягнення авансу мав скласти 647,40 грн. (1 % від ціни позову 3000 дол. США х 21,58 = 64 740 грн.)

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З урахуванням наведеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 647,40 грн. за частину задоволених позовних вимог щодо стягнення авансу. Збільшення зрештою суми авансу в гривневому еквіваленті не є збільшенням позовних вимог, оскільки такі першочергово заявлено в іноземній валюті, а відтак судовий збір не підлягає збільшенню, виходячи з розміру гривневого еквівалента авансу, стягнутого судом, виходячи з курсу валюти на дату ухвалення рішення.

Кеуючись ст.ст. 88, 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансу та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений аванс у розмірі 81 060 грн. та судовий збір у розмірі 647,40 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через даний суд до Апеляційного суду Кіровоградської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Берднікова