Справа № 351/1842/15-ц
Номер провадження №2/351/184/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року м. Снятин

Снятинськийрайонний суд Івано-Франківськоїобласті в складі:

головуючогосудді - ОСОБА_1

з участю секретаря - Маланчук С.Г.,

представникапозивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Шевченківської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Шевченківської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивував тим, що 14.03.2002 р. померла його мати ОСОБА_4, після смерті якої залишилось спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями, що по вул. Черемшини, 16 в с. Шевченкове, Снятинського району, а також земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,54 га згідно державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ІФ № 006643.Оскільки постійно проживав із померлою за вищевказаною адресою, то вважається таким що прийняв спадщину. Інших спадкоємців немає. Приватним нотаріусом йому відмовлено у оформленні спадщини через відсутність правовстановлюючих документів. Просить визнати за ним право власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,54 га згідно державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ІФ № 00664.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, вказав, що після смерті ОСОБА_4 14.03.2002 р. позивач є єдиним спадкоємцем за законом, належного їй на праві власності спірного майна: житлового будинку в с. Шевченкове по вул. Черемшини, 16, Снятинського району та земельної ділянки площею 0,54 га. Просив позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову не заперечує.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_3 народився 15.04.1942 р. та є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯЭ № 764805.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-НМ № 119921, ОСОБА_4 померла 14.03.2002р.

Як вбачається із відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 28.01.2016р., у архіві відділу наявний актовий запис про шлюб від 27.06.1952р., складений виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради між ОСОБА_7 та ОСОБА_6.

Відповідно до довідки Шевченківської сільської ради від 03.09.2015 р. № 595, ОСОБА_4І станом на 15.04.1991 р. проживав у житловому будинку по вул. Черемшини, 16 в с. Шевченкове, Снятинського району, що відносився до суспільної групи «колгоспний двір».

Згідно довідки Шевченківської сільської ради від 27.07.2015 р. № 519, за померлою ОСОБА_4 числився спірний житловий будинок, який належав їй на праві особистої власності, заборона відчуження та арешт на майно відсутні, з дня смерті ОСОБА_4 в управління спадковим майном вступив позивач, заборгованості по податкових платежах не має, заповіт від імені померлої не посвідчувався.

06.08.2015 р. приватним нотаріусом ОСОБА_8 відмовлено у відкритті спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно.

Технічний паспорт на житловий будинок по вул. Черемшини, 16 в с. Шевченкове, Снятинського району виданий на позивачаТимофійчука М.М.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ № 006643 від 29.12.2000р., ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,54 га, що розташована на території Шевченківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно свідоцтва про смерть серії ІІ-НМ № 271542, ОСОБА_7 помер 27.12.1989 р.

Відповідно до інформаційної довідки із Спадкового реєстру від 06.08.2015р. щодо спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 інформація відсутня.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо розяснення ст.ст. 17, 18 ЗУ «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ буввведений в дію Закон України "Про власність".

Пленум Верховного Суду України у постанові від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (далі Постанова) роз'яснив, що положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Враховуючи те, що станом на 15.04.1991 року спадкове домоволодіння відносилося до категорії колгоспний двір, головою двору була ОСОБА_4, яка померла 14.03.2002 р. і кожному з його членів, в тому числі і позивачу, належала частка в спірному будинковолодінні.

Позивач прийняв спадщину, відповідно до ст. 549 ЦК України (1963 р.), оскільки фактично вступив у володіння спадковим майном, так як на час відкриття спадщини спільно проживав з спадкодавицею.

ОСОБА_4 на праві власності в с. Шевченкове Снятинського району належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,54 га, що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ІФ № 006643 від 29.12.2000 р.

Згідно із ч.ч.2, 3, 5 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності та користуванні громадян і юридичних осіб.

Згідно пунктів 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно ст.ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ст. 392 ЦК України, власник може пред'явити позов про визнання за ним права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою.

Дані факти ніким не спростовано в судовому засіданні.

Визнання відповідачем даного позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб.

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При таких обставинах зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову.

На підставі наведеного, ст.ст. 120, 123 ЦК України (1963 року), ст.1225 ЦК України, ст. 125 Земельного кодексу, керуючись ст.ст.11, 60, 209, 214 - 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Черемшини, 16 в с. Шевченкове, Снятинського району, Івано-Франківської області.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,54 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шевченківської сільської ради, згідно державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ІФ № 006643 від 29.12.2000р.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Снятинський районний суд. У разі відсутності сторін, під час проголошення судового рішення подається апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського райсуду Сегін І.Р.