Справа №482/2152/15-ц 18.02.2016 08.02.2016 08.02.2016
Провадження №22-ц/784/523/16
Провадження № 22-ц/784/523/16 Головуючий у першій інстанції-Ітрін М.В.
Справа № 482/2152/15-ц Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Богуславською О.М.,

за участю представника боржника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 3 грудня 2015 року у справі за поданням

начальника відділу державної виконавчої служби

Новоодеського районного управління юстиції

Миколаївської області

про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України

ОСОБА_2

У С Т А Н О В И Л А:

1 грудня 2015 року начальник відділу державної виконавчої служби Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області ( далі ВДВС Новоодеського РУЮ) звернувся з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, посилаючись на те, що остання є боржницею у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого напису №6108, виданого 5 листопада 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 28 314,91 грн. кредитного боргу. Проте ОСОБА_3 ухиляється від виконання обовязку зі сплати боргу, а вжиті заходи щодо примусового виконання виявились безрезультатними, що відповідно до статті 6 Закону «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» є підставою для встановлення обмежень.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 3 грудня 2015 року подання задоволено, боржницю тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні подання, посилаючись на недоведеність тих обставин, які за законом є підставою для встановлення обмеження.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи подання, суд виходив з наявності невиконаного боржницею обовязку за виконавчим написом нотаріуса, безрезультатності проведених виконавчих дій, відсутность майна, що, на думку суду, свідчить про свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання грошового зобовязання.

Проте з таким висновком суду як підставою для встановлення обмежень погодитись не можна.

Так, порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (далі Закон).

Положеннями статті 6 Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Відповідно до статті 377-1 ЦПК України та пункту 18 частини 3 статті 11 Закону «Про виконавче провадження» такі питання вирішуються судом за поданням державного виконавця.

За змістом зазначених норм підставою встановлення обмеження є доведеність факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, встановлених судовим рішенням.

Оскільки поняття «ухилення» законодавчо не визначено та має оціночний характер, судова практика вважає ухиленням з обєктивної сторони діяння або бездіяльність боржника, які полягають в навмисному чи іншому свідомому невиконанні обовязку (Верховний Суд України. Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. 1 лютого 2013 року).

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Форма та зміст подання державного виконавця мають відповідати вимогам пунктів 11.1-11.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень (далі Інструкція), в тому числі містить відомості про характер та розмір невиконаного зобов'язання боржником, а також підтвердження факту ухилення боржника від виконання обовязку.

З матеріалів справи вбачається, що 19 листопада 2015 року ВДВС Новоодеського РУЮ відкрито виконавче провадження № 49399318 за виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу № 6109 від 5 листопада 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 28 314, 91 грн. (а.с. 4).

В заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження зазначено, що місцем реєстрації боржниці є Київська область, але за неперевіреною інформацією ОСОБА_3 проживає без реєстрації у с.Костянтинівка Новоодеського району Миколаївської області (а.с.2а).

Того ж дня боржниці ОСОБА_2 за адресою с.Костянтинівка Новодеського району направлена копія постанови від 19 листопада 2015 року та запропоновано протягом 7 днів надати документи про виконання виконавчого напису (а.с. 4).

За відомостями рекомендованого поштового повідомлення 23 листопада 2015 року ОСОБА_2 були вручені документи виконавчої служби (а.с.5). Проте підпис адресата на підтвердження цього факту у повідомлення відсутній.

26 листопада 2015 року державним виконавцем складено акт про те, що ОСОБА_3 за місцем ймовірного проживання без реєстрації у с.Костянтинівка не проживає з вересня 2015 року, а дійсне місце проживання невідомо (а.с.11).

За таких обставин колегія суддів вважає недоведеним факт належного повідомлення ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження та строк добровільного виконання обовязку за виконавчим написом.

Подання державного виконавця (а.с.1-2) також не містить жодних посилань на конкретні факти навмисного чи іншого свідомого невиконання обовязку ОСОБА_4, а також підтверджень таких фактів.

З часу відкриття виконавчого провадження (19 листопада 2015 року) до часу затвердження подання до суду (30 листопада 2015 року) сплинуло 10 днів.

Матеріали справи також не містять і відомостей про отримання боржницею виконавчого напису нотаріуса від 5 листопада 2015 року.

Таким чином, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про доведеність факту ухилення боржницею від виконання обовязку, передбаченому виконавчим написом, а тому і підстав для застосування обмежень у праві виїзду за межі України, які передбачені статтею 6 Закону.

Вирішуючи питання про можливість розгляду подання державного виконавця по суті, колегія суддів виходить з наступного.

Правила статті 377-1 ЦПК щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду не визначають особливого порядку прийняття до розгляду подання державного виконавця. Тому відповідно до статті 122 ЦПК

після перевірки дотримання державним виконавцем вимог щодо форми та змісту подання, необхідним є постановлення суддею ухвали про відкриття провадження та призначення подання до розгляду в судовому засіданні, в якій слід зазначати час і місце розгляду та спосіб повідомлення суб'єкта внесення подання.

Зазначена норма закону є обов'язковою і при розгляді справ про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте матеріали справи не містять відомостей про дотримання вимог процесуального законодавства.

Оскільки суд першої інстанції не обґрунтував підстав застосування обмежень щодо виїзду за межі України та порушив порядок, встановлений для його вирішення, ухвала суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді суду також необхідно звернути увагу на постанову державного виконавця від 14 грудня 2015 року про закриття виконавчого провадження.

Керуючись статтями 311, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 3 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: І.В.Лівінський

ОСОБА_5