У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, П'ятигірської сільської ради Тетіївського району Київської області про визнання шлюбу недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати недійсним шлюб, укладений 20 листопада 1999 року, актовий запис № 11, між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7), та анулювати актовий запис про шлюб.

На обґрунтування вимог ОСОБА_6 посилалася на те, що при ознайомленні з актовим записом про шлюб, в межах кримінального провадження, вона побачила, що підпис у актовому записі про шлюб вчинений не її батьком.

Під час досудового розслідування вказані обставини підтверджені судовою почеркознавчою експертизою від 23 жовтня 2014 року № 0975, відповідно до висновків якої підпис у записі акта про одруження виконаний не її батьком.

Посилаючись на вказані обставини, позивач вважала, що після смерті батька відповідач, як дружина померлого, може успадкувати майно померлого, чим порушить її право спадкоємця, тому просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 18 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено.

Визнано недійсним шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, який 20 листопада 1999 року був зареєстрований П'ятигірською сільською радою, актовий запис № 11.

Анульовано актовий запис від 20 листопада 1999 року № 11 про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, вчинений П'ятигірською сільською радою Тетіївського району Київської області. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2015 року рішення Тетіївського районного суду Київської області від 18 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із залишення у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що згідно із копією актового запису про шлюб ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, за життя 20 листопада 1999 року в приміщенні П'ятигірської сільської ради зареєстрував шлюб із ОСОБА_7., актовий запис № 11.

Висновком експертів від 19 травня 2015 року № 2736, 2737/15-32, за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_8 у графі «Громадянин» в рядку «11 Підпис осіб, які одружились (дошлюбні прізвища)» у записі акта про одруження ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від 20 листопада 1999 року № 11 виконаний не ОСОБА_8, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_8, що передбачає навмисну зміну виконавцем ознак власного почерку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався положеннями СК України 2004 року та, встановивши, що в актовому записі від 20 листопада 1999 року № 11 про одруження підпис від імені ОСОБА_8 вчинений іншою особою, виходив з того, що згоди ОСОБА_8 на реєстрацію шлюбу не було.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що ст. ст. 22, 24-26 СК України містять вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставами для визнання шлюбу недійсним у судовому порядку, та оскільки позивачем не доведено ті обставини, на які вона послалася як на підставу своїх вимог і заперечень, вважав вимоги необґрунтованими.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 10, 31, 213 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Тому в разі посилання позивача не на ту норму закону, суд уточнює підстави позову й застосовує норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача.

Відповідно до ст. 48 КпШС України шлюб, визнаний судом недійсним, вважається таким з часу його укладення.

У справі, яка переглядається, шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_7. зареєстровано 20 листопада 1999 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України), норми Сімейного кодексуУкраїни застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Враховуючи викладене, при розгляді спору про визнання шлюбу недійсним застосуванню підлягають положення закону, що був чинним на час його укладання, - КпШС України, тому суди попередніх інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин норми СК України.

Відповідно до ст. 15 цього Кодексу для укладення шлюбу необхідна взаємна згода осіб, які одружуються, і досягнення ними шлюбного віку.

Відповідно до ст. 45 КпШС України, який був чинним на час укладення шлюбу, шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, установлених ст. ст. 15-17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім'ю (фіктивний шлюб).

Суди попередніх інстанцій, помилково застосовуючи до спірних правовідносин положення СК України 2004 року, не встановили наявність чи відсутність обставин, з якими КпШС України пов'язує визнання шлюбу недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Виходячи з викладеного та враховуючи допущені судами попередніх інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що в силу ст. 338 ЦПК України рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 18 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук