АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/918/16 Справа № 2-378/2011 Головуючий у 1 й інстанції - Казак С.Ю. Доповідач - Котушенко С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Красвітної Т.П., Романюк М.М.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 березня 2013 року за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - правонаступника публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2009 року ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач вказував на те, що 29 липня 2004 року між ними укладений кредитний договір №05/95-ПКЛ-2004, відповідно до якого було встановлено процедуру та умови надання банком в майбутньому кредитів в рамках кредитної лінії в іноземній валюті в межах загальної суми 250 000 доларів США з процентною ставкою в розмірі 15% річних зі строком повернення до 27 липня 2007 року. 11 лютого 2005 року між ними було укладено додаткову угоду №1 про збільшення кредитної лінії до 400 000 доларів США та процентної ставки до 15,4% річних.

09 листопада 2006 року - додаткову угоду №2 про збільшення кредитної лінії до 1 300 000 доларів США, якою кредитний договір був укладений в новій редакції, встановлено строк користування кредитом до 08 листопада 2011 року та зменшено процентну ставку до 14,5% річних. 15 серпня 2008 року вони уклали додаткову угоду №3 про збільшення процентної ставки до 16% річних.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов договору, у зв'язку з чим станом на 14 серпня 2009 року виникла заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом 1 243 454,67 доларів США, по процентам 141 030,18 доларів США, пені по простроченій заборгованості за кредитом 24 231,47 доларів США та простроченій заборгованості по процентах 12 915,72 долари США, а всього 1 421 632,02 долари США, що еквівалентно 11 016 226,73 грн., позивач просив стягнути вказану суму з відповідача на свою користь.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2013 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення, посилаючись на необґрунтованість стягнення пені, а такожстягнення кредитних сум на підставі заяв про видачу готівки, які ним не підписувались.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2014 року позивача ПАТ «Кредитпромбанк» замінено на правонаступника ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2015 року рішення суду першої інстанції частково змінено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року, зазначене рішення апеляційного суду скасоване і справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст.ст.526, 599 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства і припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що 29 липня 2004 року між ВАТ «Кредитпромбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір про відкриття останньому кредитної лінії у розмірі 250 000 доларів США, яка передбачає багаторазове одержання на споживчі цілі банківських кредитів за письмовими заявками клієнта і погашення їх відсотковою ставкою у розмірі 15% річних не пізніше 27 липня 2007 року.

11 лютого 2005 року, 09 листопада 2006 року, 15 серпня 2008 року сторонами кредитного договору укладались додаткові угоди, за якими, зокрема змінювались розмір кредитної лінії, розмір відсоткової ставки та період погашення кредитів до 08 листопада 2011 року. Додатковою угодою №2 від 09 листопада 2006 року кредитний договір був укладений в новій редакції.

З боку позичальника мало місце невиконання взятих на себе обов'язків, що дало право банку на звернення до суду з даним позовом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з його доведеності.

З обґрунтованістю висновків суду повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

При визначенні розміру суми кредитної заборгованості суд не врахував заперечень відповідача щодо отримання ним грошових сум у якості кредиту за наданими банком копіями заяв від його імені на отримання готівки за №378_40 від 15 травня 2006 року - 1 000,00 доларів США, №378_52 від 17 липня 2006 року - 7 974,20 доларів США, №378_28 від 15 серпня 2006 року - 7 000,00 доларів США, №TR.1350.4 від 16 жовтня 2006 року - 3073,00 доларів США, №TR.1350.2. від 11 червня 2007 року - 6 111,63 доларів США, TR. 1350.2. від 11 березня 2008 року - 7 363,36 доларів США.

Висновком призначеної судом першої інстанції почеркознавчої експертизи від 14 травня 2012 року встановлено, що підписи від імені ОСОБА_2 у графі «Підпис отримувача» отримання готівки у заявах №378_40 від 15 травня 2006 року, №378_52 від 17 липня 2006 року, №378_28 від 15 серпня 2006 року, №TR.1350.4 від 16 жовтня 2006 року, №TR.1350.2 від 11 червня 2007 року, №TR.1350.2 від 11 березня 2008 року виконані не ОСОБА_2, а іншою особою.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2014 року за клопотанням представника ПАТ «Дельта Банк» було призначено судову економічну експертизу, за висновком якої від 16 березня 2015 року встановлено, що без врахування коштів, вказаних у вищезазначених заявах на видачу готівки, кредитна заборгованість ОСОБА_2 станом на 14 серпня 2009 року складає: за кредитом - 1 210 932,48 доларів США (еквівалент 9 383 515,79 грн.), за відсотками - 128 521,89 доларів США (еквівалент 995 916,12грн.).

Враховуючи висновки зазначених експертиз, не надання банками (як первинним позивачем, так і його правонаступником) на вимогу суду жодних касових документів на підтвердження отримання ОСОБА_2 грошових коштів на підставі зазначених вище заяв, не спростування ними факту не отримання відповілачем кредиту за цими заявами належними доказами та не доведення розміру заявленої у позові до стягнення з нього заборгованості, колегія суддів вважає, що вказані у цих заявах грошові кошти мають бути виключені з розрахунку заборгованості, а її розмір змінено відповідно до висновку судової економічної експертизи.

При стягненні пені суд не врахував, що відповідно п.3.7 укладеного сторонами кредитного договору, позичальник зобов'язався за порушення строків повернення кредитів та/або сплати процентів за користування кредитами, сплачувати банку пеню за кожний день прострочки в розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у пункті 2.4 цього договору, від суми простроченого платежу.

Однак у тексті зазначеного договору відсутній п.2.4, яким повинна була бути встановлена відсоткова ставка, що мала стати базою для нарахування пені.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Оскільки в кредитному договорі від 29 липня 2004 року №05/95-ПКЛ-2004, в редакції додаткової угоди від 09 листопада 2006 року №05/95 - ПКЛ - 2004_ДУ2, сторони не досягли згоди щодо визначення розміру пені за прострочення виконання зобов'язань, у суду не було підстав для задоволення позову в даній частині.

Враховуючи те, що суд не взяв до уваги наведені обставини, постановлене судове рішення в частині стягнення пені підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні даної частини позову.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 березня 2013 року в частині стягнення пені по простроченій заборгованості за кредитом і процентами скасувати і в задоволенні даної частини позову відмовити, а в частині розміру присудженої до стягнення кредитної заборгованості- змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - правонаступника публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитом у розмірі 1 210 932,48 доларів США, що еквівалентно 9 383 515,79 грн., та заборгованість за відсотками - 128 521,89 доларів США, що еквівалентно 995 916,12 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Котушенко С.П.

Судді Романюк М.М.

Красвітна Т.П.