АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5995/2016 Головуючий у І інстанції - Ладиченко С.В.
Доповідач - Андрієнко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної Академії Наук України - Яремчук Віти Вікторівни на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної Академії Наук України про визнання діючими встановлених умов праці, стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до відповідача Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної Академії Наук України, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив визнати діючими встановлені трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку умови праці - п'ятиденний робочий тиждень із восьмигодинним робочим днем з 01 лютого 2015 року по 09 червня 2015 року для Кандидата технічних наук старшого наукового співробітника відділу №4 Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної Академії Наук України ОСОБА_5 та стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 19 842,11 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року позов задоволено. Визнано діючими встановлені трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку умови праці - п'ятиденний робочий тиждень із восьмигодинним робочим днем з 01 лютого 2015 року по 09 червня 2015 року для кандидата технічних наук старшого наукового співробітника відділу № 4 Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України ОСОБА_5 Стягнуто з Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України на користь ОСОБА_5 заробітну плату за час порушення встановлених трудовим договором умов праці працівника в розмірі 19 842 грн. 11 коп. та судовий збір на користь держави в розмірі 551 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального і процесуального закону. Зазначив, що при прийнятті заяви позивача про збільшення позовних вимог судом не було враховано, що вже розпочато розгляд справи по суті та, що вимоги немайнового характеру не можуть бути збільшені, таким чином суд вийшов за межі позовних вимог, чим порушив вимоги процесуального закону. Крім того, вказав, що строк позовної давності має відраховуватися від 09.02.2015 року, а розрахунок заборгованості заробітної плати є необґрунтованим та незрозумілим. Також звертає увагу, що позивач не оскаржує дії та накази відповідача, на підставі яких було встановлено умови праці, з якими позивач не погоджується.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_5 та його представник просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 з 21.02.2005 року працює в Інституті електрозварювання ім. Є.О.Патона НАН України на посаді старшого наукового співробітника відділу № 4 неруйнівних методів контролю якості зварних з'єднань, спочатку за контрактом, а з 01.11.2011 року за безстроковим трудовим договором на посаді старшого наукового співробітника у відділі № 4.

Відповідно до Наказу від 03.11.2014 року № 80 «Про встановлення неповного робочого часу», п.3 передбачалося, що у разі зменшення фонду заробітної плати встановити у 2015 році для працівників структурних підрозділів інституту режим неповного робочого часу з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу, що встановлюється на кожен місяць відповідно до службових записок, які затверджуються заступниками директора по підпорядкуванню. (а.с. 42).

Ознайомлення працівників з цим наказом вважається їх попередженням про зміну істотних умов праці, начальнику відділу кадрів доручалось підготувати проект наказу про встановлення режиму роботи працівників на умовах неповного робочого часу на підставі поданих керівниками структурних підрозділів пропозицій відповідно до вимог чинного законодавства .

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_5 був ознайомлений із зазначеним наказом , про що свідчить його підпис.( а.с.44)

04.03.2015 року був виданий наказ № 76-к «Про скорочення чисельності та штату працівників» та попередження про заплановане вивільнення від 05.03.2015 року, відповідно до яких посада ОСОБА_5 у травні 2015 року скорочувалася, а ОСОБА_5 підлягав вивільненню.

З лютого 2015 року адміністрацією відповідача позивачу були змінені істотні умови праці: встановлено одноденний робочий тиждень з восьмигодинним робочим днем, в березні 2015 року - в режимі 1 раз на тиждень. Такий саме графік виходу на роботу був затверджений для ОСОБА_5 і на квітень 2015 року. Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_5 був ознайомлений із такими графіками роботи ( а.с.52-60).

З 16 квітня 2015 року позивач намагався отримати від адміністрації ІЕЗ ім. Є.О. Патона НАН України інформацію про причини недотримання графіку роботи, але відповіді не отримав. Зміну графіку роботи окремо до суду позивач не оскаржував.

Діючі істотні умови праці для позивача ОСОБА_5 встановлені ст.52 КЗпП України, п. 6.1 «Колективного договору», п. 5.1 «Правил внутрішнього трудового розпорядку» , а саме - п'ятиденний 40 годинний робочий тиждень з двома вихідними днями (субота, неділя) були змінені наказом від 03.11.2014 року № 80 «Про встановлення неповного робочого часу», про що позивач був повідомлений та погодився з ними.

Згідно табелів обліку робочого часу позивач мав: кількість робочих днів у лютому - 21, кількість відпрацьованих днів - 6, кількість робочих днів у березні - 21, кількість відпрацьованих днів - 5, кількість робочих днів у квітні - 21, кількість відпрацьованих днів - 5, кількість робочих днів у травні - 17, кількість відпрацьованих днів - 1, ; кількість робочих днів у червні - 20, до звільнення - 6, кількість відпрацьованих днів - 1 .(а.с. 64-72).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не були за згодою позивача змінені істотні умови праці, а тому підлягає стягненню заробітна плата за восьмигодинний робочий день при п'ятиденній робочій неділі як передбачено колективним договором та Кодексом законів про працю.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна, так як суд прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування рішення та постановлення нового рішення.

Відповідно до ст.. 56 КЗпП України за угодою між працівником і власником , або уповноваженим ним органом може встановлюватися як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день, або неповний робочий тиждень.

Як вбачається із матеріалів справи відповідно до Наказу від 03.11.2014 року № 80 «Про встановлення неповного робочого часу», з яким був ознайомлений позивач, про що свідчить його підпис та про що він визнавав в своїх поясненнях в суді першої інстанції , сторони дійшли згоди про зміну істотних умов праці.

Ознайомившись із цим наказом, позивач не оскаржив його та продовжував працювати в інституті , що свідчить про те, що він погодився із такими новими істотними умовами праці, а тому підстав для визнання діючими умови праці, передбачені колективним договором, у суду немає.

Із табелів робочого часу вбачається, що фактично позивачем відпрацьовано у лютому 6 днів, у березні - 5, у квітні - 5, у травні - 1, у червні - 1 день.(а.с. 64-72). Зазначені відпрацьовані дні позивачу були відповідачем оплачені, а тому підстав для стягнення коштів за повний робочий тиждень колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про те, що рішення суду першої інстанції повинно бути скасоване, а по справі постановлене нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 повинно бути відмовлено.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної Академії Наук України - Яремчук Віти Вікторівни задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 23 лютого 2016 року скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної Академії Наук України про визнання діючими встановлених умов праці, стягнення заробітної плати відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :