Справа № 357/5537/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Цуранова А. Ю. ,
при секретарі - Солом'яна Л. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізька механізована колона № 1» про визнання права власності на нежитлові будівлі та споруди,
В травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеною вище позовною заявою.
Вказувала, що 04.04.2014 року та 01.05.2014 року між нею та відповідачем були укладені інвестиційні договори № 1 та № 2, відповідно до умов яких відповідач зобов'язався здійснити реконструкцію належних їй на праві приватної власності нежилих будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 та, відповідно, за адресою: АДРЕСА_2, а також самостійно ввести реконструйовані об'єкти в експлуатацію та передати їх за актом приймання-передачі протягом 3-х робочих днів після введення об'єкта в експлуатацію.
Зазначала, що за умовами вказаних інвестиційних договорів площа належних їй об'єктів збільшилась, а саме: з 450,4 кв. м. до 1654,7 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 та з 345,60 кв. м. до 1463,3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1.
Посилаючись на порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань в частині введення вказаних реконструйованих об'єктів в експлуатацію, що призвело до порушення майнових прав позивача на належні їй на праві приватної власності об'єкти будівництва, оскільки відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вона не є замовником будівництва, а тому позбавлена можливості отримати у встановленому порядку правовстановлюючі документи на реконструйовані за її рахунок об'єкти нерухомості, тому позивач просила суд: визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на нерухоме майно загальною площею 1463,3 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1), зокрема: нежиле приміщення літ. А площею 23,5 кв. м.; нежиле приміщення літ. Б, загальною площею 677,3 кв. м., яке складається з 3-х груп приміщень та двох поверхів (всього по групі № 1 приміщень 10 загальною площею 399 кв. м.; всього по групі № 2 приміщень 1 площею 2,9 кв. м.; всього по групі № 3 приміщень 2 загальною площею 203,9 кв. м.); нежиле приміщення літ. В, загальною площею 78,1 кв. м., яке складається з 2-х груп приміщень (всього по групі № 1 приміщень 2 загальною площею 35,2 кв. м.; всього по групі № 2 приміщень 1 площею 42,9 кв. м.); нежиле приміщення літ. Д, загальною площею 308,3 кв. м., яке складається з 2-х груп приміщень (всього по групі № 1 приміщень 13 загальною площею 286,4 кв. м.; всього по групі № 2 приміщень 3 загальною площею 21,9 кв. м.); нежиле приміщення (гараж) літ К, загальною площею 24,7 кв. м.; навіс літ. Л, площею 70,2 кв. м.; ангар літ М, площею 181,8 кв. м., а також визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на нежитлове приміщення загальною площею 1654,7 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2.
В судове засідання позивач не з'явилась, звернулись до суду із заявою про розгляд справи без її участі в якій щодо винесення заочного рішення не заперечувала.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень щодо позову та заяви про розгляд справи за його відсутності не надійшло, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України.
В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
04.04.2014 року між ОСОБА_1 (інвестор) та ТОВ «Запорізька механізована колона № 1» (забудовник) було укладено інвестиційний договір № 1, відповідно до умов якого інвестор здійснює фінансування будівництва, а саме реконструкції належних інвестору на праві приватної власності нежилих будівель та споруд (літ. А, Б, В, Д, Е, З), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а забудовник організовує та забезпечує будівництво об'єктів, самостійно вводить їх в експлуатацію відповідно до чинного законодавства.
Пунктом 1.2 вищевказаного договору сторони погодили, що загальна площа забудови внаслідок будівництва (реконструкції) збільшується з 345,6 кв. м. до 1463,3 кв. м.
Згідно п. 2.1 інвестиційного договору № 1, забудовник вводить в експлуатацію та передає реконструйовані об'єкти інвестору в строк до 01.03.2015 року, а вартість фінансування будівництва (реконструкції) за договором складає 870 000 грн. (п. 3.1 договору).
Разом з цим, 01.05.2014 року між ОСОБА_1 (інвестор) та ТОВ «Запорізька механізована колона № 1» (забудовник) було укладено інвестиційний договір № 2, відповідно до умов якого інвестор здійснює фінансування будівництва, а саме реконструкції належного інвестору на праві приватної власності нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, а забудовник організовує та забезпечує будівництво об'єкта, самостійно вводить його в експлуатацію відповідно до чинного законодавства.
Відповідно до п. 1.2 вищевказаного договору загальна площа забудови внаслідок будівництва (реконструкції) збільшується з 450,4 кв. м. до 1654,7 кв. м.
Згідно п. 2.1 інвестиційного договору № 2, забудовник вводить в експлуатацію та передає реконструйований об'єкт інвестору в строк до 15.06.2015 року, а вартість фінансування будівництва (реконструкції) за договором складає 1 200 000 грн. (п. 3.1 договору).
Крім того, відповідно до п. 2.2 інвестиційних договорів № 1 та № 2, забудовник передає інвестору об'єкти за актом приймання-передачі протягом трьох робочих днів після введення об'єктів (об'єкту) в експлуатацію у встановленому законом порядку, а згідно п. 3.2 вказаних договорів, сторони підтверджують, що на момент підписання договору сума, визначена в п. 3.1 договору, повністю сплачена інвестором. Будь-яких претензій матеріального характеру у забудовника до інвестора не має.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України, зокрема, шляхом визнання права.
Згідно правил ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Положеннями ч. 1 ст. 331 ЦК України закріплено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.
Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч. 2 ст. 331 ЦК України).
Судом встановлено, що позивач по справі є власником нежилих будівель та споруд (літ. А, Б, В, Д, Е, З) за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 345,6 кв. м., що вбачається з наявних в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 22.02.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який посвідчено приватним нотаріусом Нікітенко Ю.М., а також копії реєстраційного посвідчення № 024408 Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 25.02.2010 року (а.с. 22-24).
01.03.2015 року сторонами по справі було складено акт № 1 приймання-передачі згідно з інвестиційним договором № 1 від 04.04.2014 року за яким відповідач передав позивачу реконструйовані нежилі будівлі та споруди (літ. А, Б, В, Д, Е, З), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1) загальною площею 1 463,3 кв. м. (а.с. 21).
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії технічного паспорта від 17.03.2016 року на громадський (виробничий) будинок (приміщення) магазин по АДРЕСА_1, який складено на замовлення ОСОБА_1 Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЮБ «Гривна-плюс», нежитлові приміщення за вказаною адресою складаються з: нежиле приміщення під літ. А площею 23,5 кв. м.; нежиле приміщення під літ. Б загальною площею 677,3 кв. м., яке складається з 3-х груп приміщень та двох поверхів (всього по групі № 1 приміщень 10 загальною площею 399 кв. м.; всього по групі № 2 приміщень 1 площею 2,9 кв. м.; всього по групі № 3 приміщень 2 загальною площею 203,9 кв. м.); нежиле приміщення під літ. В загальною площею 78,1 кв. м., яке складається з 2-х груп приміщень (всього по групі № 1 приміщень 2 загальною площею 35,2 кв. м.; всього по групі № 2 приміщень 1 площею 42,9 кв. м.); нежиле приміщення під літ. Д загальною площею 308,3 кв. м., яке складається з 2-х груп приміщень (всього по групі № 1 приміщень 13 загальною площею 286,4 кв. м.; всього по групі № 2 приміщень 3 загальною площею 21,9 кв. м.); нежиле приміщення (гараж) під літ К площею 24,7 кв. м.; навіс під літ. Л, площею 70,2 кв. м.; ангар під літ М, площею 181,8 кв. м.
Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначено ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Так, ч. 1 вказаної статті передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладання договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності.
Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України (ч. 5 ст. 7 вказаного Закону).
Таким чином, як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, реконструкція (будівництво) вказаного в позовній заяві об'єкту (об'єктів) будівництва за адресою: АДРЕСА_1 була завершена та здійснена у відповідності до технічної документації, а тому правовідносини з приводу незавершеного або самочинного будівництва на обставини даної справи не поширюються.
Разом з цим, суд вважає, що невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань в частині введення об'єкта будівництва в експлуатацію, враховуючи фактичне виконання позивачем взятих на себе за інвестиційним договором зобов'язань, за даними обставинами справи, порушує майнові права останньої, які гарантуються, крім наведених вище правових норм, також статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, оскільки невчинення певних дій відповідачем ставить позивача у залежність від цих дій перед відповідачем.
Таким чином, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача в частині визнання за нею права власності на об'єкти інвестування будівництва за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору.
Прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі (ч. 1 ст. 545 ЦК України).
Згідно правил ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з умов укладеного між сторонами інвестиційного договору № 2, позивачу на праві приватної власності належить нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 450,4 кв. м. Після реконструкції (будівництва) загальна площа забудови збільшується до 1654,7 кв. м.
Разом з цим, судом не встановлено, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами про порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань за інвестиційним договором № 2 від 01.05.2014 року, а також про наявність в неї права приватної власності на вищевказане нерухоме майно.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даної частини позовних вимог.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 212-215, 226 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізька механізована колона № 1» про визнання права власності на нежитлові будівлі та споруди - задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на нерухоме майно загальною площею 1463,3 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1), зокрема: нежиле приміщення під літ. А площею 23,5 кв. м.; нежиле приміщення під літ. Б загальною площею 677,3 кв. м., яке складається з 3-х груп приміщень та двох поверхів (всього по групі № 1 приміщень 10 загальною площею 399 кв. м.; всього по групі № 2 приміщень 1 площею 2,9 кв. м.; всього по групі № 3 приміщень 2 загальною площею 203,9 кв. м.); нежиле приміщення під літ. В загальною площею 78,1 кв. м., яке складається з 2-х груп приміщень (всього по групі № 1 приміщень 2 загальною площею 35,2 кв. м.; всього по групі № 2 приміщень 1 площею 42,9 кв. м.); нежиле приміщення під літ. Д загальною площею 308,3 кв. м., яке складається з 2-х груп приміщень (всього по групі № 1 приміщень 13 загальною площею 286,4 кв. м.; всього по групі № 2 приміщень 3 загальною площею 21,9 кв. м.); нежиле приміщення (гараж) під літ К площею 24,7 кв. м.; навіс під літ. Л, площею 70,2 кв. м.; ангар під літ М, площею 181,8 кв. м.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Суддя А. Ю. Цуранов