Справа № 463/4288/14 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/52/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1sp; Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Федоришина А.В.,

за участі судового секретаря: Куцика І.Б.,

представника ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, -

в с т а н о в и л а:

В серпні 2014 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк ( далі ЗАТ КБ) «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з останнього на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник ПАТ КБ «Приватбанк») в особі філії "Західне головне регіональне управління" ЗАТ КБ «Приватбанк» 242 865,61 грн. в рахунок відшкодування завданих банку матеріальних збитків.

На обґрунтування позову зазначив, що органами досудового розслідування проводилося розслідування в кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні низки злочинів, в тому числі за ознаками, передбачених ст.ст.191 та 366 КК України, зокрема з приводу того, що в 2007 році він працюючи на посаді керівника Центру персонального обслуговування індивідуальних клієнтів №3 ПриватБанку у м. Львові, вчинив злочинні дії в ході яких, шляхом обману та зловживаючи службовим становищем, вчиняв службове підроблення та заволодів коштами цього банку під видом укладення кредитних договорів з особами, щодо яких здійснював службове підроблення документів, на загальну суму 242 865 грн. 61 коп. Оскільки вчинення злочинних дій відповідачем призвело до заподіяння банку шкоди на вказану суму, просить такі стягнути з відповідача.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 22 грудня 2014 року у задоволенні цього позову відмовлено.

Вказане рішення суду першої інстанції оскаржив позивач ПАТ КБ «Приватбанк».В апеляційній скарзі, посилається на незаконність, необґрунтованість оскаржуваного рішення, на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, постановлення рішення без повного і всебічного з'ясування обставин справи, без належної оцінки всіх доказів.

Апелянт стверджує, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було взято до уваги той факт, що вироком в кримінальній справі відповідача визнано винним у скоєнні 20 епізодів злочинних дій, передбачених ч.ч.3 та ст.358 КК України та ч.1 ст.366 КК України, по яких встановлено завдання банку збитків на загальну суму 170 057,90 грн.. В апеляційній скарзі зазначається також, що пред'явлення цивільного позову безпосередньо повязано з підробкою відповідачем довідок з місця роботи та про доходи позичальників і що саме на підставі цих документів були укладені кредитні договори та видані кредитні картки GOLD з встановленими кредитними лімітами, чим завдано збитки позивачу у вигляді неповернутої суми кредитних коштів, також банк не отримує те, на що розраховував за кредитними договорами при їх належному виконанні та вважає, що має право на стягнення пені, відсотків та комісії. Крім того, стверджує, що звільнення від покарання за спливом строку давності не звільняє відповідача від зобовязання відшкодувати завдані збитки злочином. Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити у повному обсязі (а.с. 78-83, 109-).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 на обґрунтування доводів апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення цієї скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам закону, є справедливим і обґрунтованим.

У відповідності до ст.3 ЦПК України та ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В той же час, за змістом положень ст.15 ЦК України право особи на захист свого цивільного права виникає у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Положеннями ч.1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Так само, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 р. зазначено: «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Як вбачається із вироку Личаківського районного суду м. Львова від 25.04.2014 року у кримінальній справі №1/463/12/14, залишеного в цій частині без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 грудня.2015 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.358 КК України, ч.4 ст.358 КК України, а саме в тому, що він вчиняючи службове підроблення за попередньою змовою групою осіб повторно підробляв та використовував фіктивні довідки про доходи та місце праці позичальників коштів вносячи фіктивні дані в заяви осіб для оформлення кредитних справ по епізодах обвинувачення при оформленні кредитів на громадян: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9. ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22. ОСОБА_23. ОСОБА_24.

Крім того, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.366 КК України (в редакції від 31.05.2007р.) по епізодах обвинувачення при оформленні кредитів на ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_25, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23. ОСОБА_24, ОСОБА_26

В той же час ОСОБА_3 виправдано: за епізодами обвинувачення за ч.3 ст.28, ч.3 ст.358 КК України (в редакції 2007 року) та за ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України (в редакції від 31.05.2007р.) щодо оформленні кредиту на ОСОБА_27 за відсутністю складу злочину; за епізодами обвинувачення за ч.3 ст.28, ч.2 та ч.3 ст.358 КК України (в редакції 2007 року) - щодо підробки та використання завідомо підробленого документу стосовно громадян ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31 ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, за недоведеністю у вчиненні злочину; за епізодами обвинувачення за ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України (в редакції від 31.05.2007р.) при оформленні кредитів на ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_35, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31 ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34- виправдано за недоведеністю у вчиненні злочину; за обвинуваченням за ч.1, 3, 5 ст.191 КК України - за відсутністю складу злочину.

Всупереч твердженням апелянта, даним вироком суду не встановлено винних дій ОСОБА_3, які б безпосередньо призвели до заподіяння ПАТ КБ «Приватбанк» майнової шкоди, зазначеної в позовній заяві.

Згідно пояснень в суді представника ПАТ КБ «Приватбанк», майнова шкода, заподіяна цьому банку, полягає в тому, що на підставі наданих ЗАТ КБ «Приватбанк» фіктивних документів з підробленими, в тому числі і за участі ОСОБА_3, довідками про доходи та місця праці позичальників: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_14, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_36, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_24, ОСОБА_20, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_21, ОСОБА_25, ОСОБА_26 та інш., як посадова особа банку, вніс в заяви анкети цих осіб на оформлення кредиту завідомо неправдиві відомості про їх роботу і доходи, внаслідок чого ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено з цими особами кредитні договори, з отриманням кредитних карток з кредитним лімітом коштів, у звязку з чим цим позичальникам було видано кошти, з яких не повернуто 242 865,61 грн., в наслідок чого банку заподіяно збитки на вказану суму.

Суд першої інстанції вірно не погодився з такими доводами позивача, виходячи з того, що кредитні кошти не перебували безпосередньо у віданні ОСОБА_3, ним особисто не видавались, а рішення про видачу цих кредитних коштів приймалось кредитним комітетом в м.Дніпропетровську та не залежало від волі ОСОБА_3.

Дана обставина встановлена вироком Личаківського районного суду м.Львова від 25.04.2014 року, за яким ОСОБА_3 виправдано за всіма інкримінованими йому епізодами привласнення, розтрати та заволодіння ним майном цього Банку шляхом зловживання службовим становищем, що відповідно до положень ст.61 ЦПК України має преюдиціальне значення для вирішення спору у даній справі та не потребує доказування (а.с.34-97).

Позивачем не заперечується та обставина, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_14, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_36, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_24, ОСОБА_20, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_21, ОСОБА_25, ОСОБА_26 та інш. особами було укладено кредитні договори на отримання кредитних карток з лімітом кредитних коштів, та між вказаними сторонами виникли кредитні правовідносини, що випливають з цих договорів а вимог закону. Що регулює ці правовідносини.

Таким чином, питання щодо повернення коштів, виданих ЗАТ КБ «Приватбанк» вказаним позичальникам за укладеними кредитними договорами з нарахованими відсотками за користування цими кредитами та іншими нарахуваннями, які повязані з невиконанням умов цих договорів, підлягають вирішенню в порядку виконання зобовязань за кредитними договорами та не випливають з деліктних правовідносин, які склались між позивачем та ОСОБА_3 внаслідок вчинення ним злочинних дій, за якими він визнаний винним.

Отже, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_39