Справа № 276/864/15-ц
Провадження по справі №2/276/14/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року смт. Володарськ-Волинський

Володарсько Волинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого-судді: Сульженка Л.П.

при секретарі: Процюк О.В.

з участю відповідача: ОСОБА_1

представників позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарсько Волинського районного суду цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Полісся-Інвест» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків,-

В С Т А Н О В И В :

З даним позовом позивач звернувся до суду 9 липня 2015 року, вказуючи, що 13 грудня 2013 року о 18 годині ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Мерседес» модель «Спринтер», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності ТОВ «Полісся-Інвест» в смт.Володарсько-Волинський на вулиці ОСОБА_5 не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості, не впоравшись з керуванням допустив зїзд на узбіччя, внаслідок чого пройшло зіткнення з стовбуром дерева, що призвело до механічного пошкодження автомобіля.

Постановою Володарсько-Волинського районного суду від 30 грудням 2013 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП. Дана постанова набрала законної сили.

ОСОБА_1 неправомірно заволодів транспортним засобом, так як в позаробочий час, ухилився від маршрута і вчинив дорожньо-транспортну пригоду.

Представники позивача позов підтримали в повному обсязі і просили стягнути з відповідача на їх користь матеріальні збитки в сумі 54184 гривні і судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1, його представник ОСОБА_4 позов не визнали, вказуючи на те, що виконував свої трудові обовязки по вказівці керівника підприємства ОСОБА_3, а тому повинен нести матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Заслухавши сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частина 3 ст.61 ЦПК України встановлює, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до постанови Володарсько-Волинського районного суду від 30.12.2013 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених

- 2 -

ст.ст.122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на підставі ст.36 КУпАП на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень /а.с. 4/.

За відповідачем ОСОБА_1 наказом генерального директора ТОВ «Полісся-Інвест» від 01.03.2013 року закріплено автомобіль Мерседес Спринтер /а.с. 5/.

На підприємстві, де працював ОСОБА_1 встановлено пятиденний робочий тиждень з графіком роботи з 8 до 17 години, з перервою на обід з 13 до 14 години, що слідує з наказу генерального директора ТОВ «Полісся-Інвест» від 12.09.2012 року /а.с. 6/.

У висновку №1881 від 31.12.2013 року «Про результати розгляду пошкодження автомобіля, що належить ФОП «Полісся-Інвест» є ксерокопія подорожнього листа службового автомобіля від 13.12.2013 року без номера, з якого слідує, що в графі особливих відміток відсутні підписи бухгалтера і таксувальника, що підтверджує те, що ОСОБА_1 лист роботодавцю не здавав, а також відсутній підпис особи, яка користувалась автомобілем, є виправлення часу прибуття в гараж на 18 годину, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що дійсно 13 грудня 2013 року ОСОБА_1 по вказівці директора ОСОБА_3 підвозив його на службовому автомобілі в с.Теренці. Куди після цього поїхав ОСОБА_1 він не знає, але в смт.Володарськ Волинський він його не підвозив.

Дані покази свідка підтверджують те, що ОСОБА_1 ухилився від маршруту, і самовільно використовував автомобіль в своїх цілях.

Відповідно п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, уставам, організаціям їх працівникам» слідує, що при визначенні розміру матеріальної шкоди, заподіяної працівниками самовільним використанням в особистих цілях технічних засобів (автомобілів, тракторів, автокранів і т.п.), що належать підприємствам, установам, організаціям, з якими вони перебувають у трудових відносинах, слід виходити з того, що така шкода, як заподіяна не при виконанні трудових (службових) обов'язків, підлягає відшкодуванню із застосуванням норм цивільного законодавства (статті 203, 453 Цивільного кодексу. В цих випадках шкода відшкодовується у повному обсязі, включаючи і не одержані підприємством, установою, організацією прибутки від використання зазначених технічних засобів.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Завдана шкода відповідачем ОСОБА_1 становить 54184 гривні 99 копійок, що слідує з висновку товарознавчої експертизи про вартість відновлюваних робіт автомобіля «Мерседес-Бенц-Спринтер», 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 /а.с. 7-28/.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення.

При вирішенні питання про відшкодування судових витрат по сплаті судового збору, суд приходить до висновку, що судовий збір повинен бути стягнений з відповідача в сумі 541 гривня 84 копійки, тобто в процентному відношенні від ціни позову, а не в сумі 591 гривня 05 копійок як просить позивач, тому що витрати по проведенню судово-товарознавчої експертизи не відносяться до ціни позову, а є судовими витратами.

Керуючись ст.ст.208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.386, 1166 ЦК України, Постановою пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», Постановою №4 від 1 березня 2013 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суд,-

- 3 -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Полісся-Інвест» матеріальну шкоду в розмірі 54184 (пятдесят чотири тисячі сто вісімдесят чотири) гривні 99 копійок і судові витрати: 541 гривню 84 копійки судовий збір і 4920 гривень витрати по оцінці заподіяних збитків.

В остальній частині позов залишити без задоволення за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Житомирської області через Володарсько Волинський районний суд.

Головуючий /підпис/

Копія вірна.

Суддя: Сульженко Л.П.