Ухвала

іменем україни

08 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Маляренка А.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та коштів на утримання непрацездатної дружини.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона з відповідачем із 14 лютого 2009 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах, із лютого 2010 року сторони підтримували відносини, проте проживали окремо. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_6, яка проживає разом із нею та знаходиться на повному її утриманні. Зазначила, що відповідач не надає у добровільному порядку допомоги на утримання дочки та на її утримання, хоча має таку можливість. Просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 березня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на своє утримання у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 05 березня 2012 року і до досягнення дитиною трьох років.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2012 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 05 березня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 05 березня 2012 року і до досягнення дитиною трьох років.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2012 року та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі 350 грн, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 05 березня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років відмовлено.

У касаційній скарзі позивач ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері (батька) і (або) у твердій грошовій сумі.

За правилами ст. 183 СК України, якщо матір, батько, мають постійний заробіток (дохід), розмір аліментів на дитину визначається судом у частці від заробітку (доходу).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 12 Закону України від 22 грудня 2011 року «Про Державний бюджет України на 2012 рік» станом на березень 2012 року розмір прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років становив 893 грн.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надати матеріальну допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 84 та ст. ст. 86 і 88 цього Кодексу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення указаного позову, апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно з вимогами ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що відповідач має постійний заробіток (дохід).

Зокрема, апеляційний суд виходив із того, що у березні 2012 року постійної роботи та доходу відповідач не мав, лише 04 червня 2013 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець, однак ніякого доходу від підприємницької діяльності на теперішній час не отримує, за своїм матеріальним становищем з моменту подачі позову згоден виплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі 350 грн, матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання позивача він не має.

За таких обставин апеляційний суд обгрунтовано визнав помилковим висновок суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин положень ч. 3 ст. 181 СК України, яка передбачає присудження аліментів в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини та дійшов правильного висновку про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Визначаючи розмір аліментів у сумі 350 грн, яка відповідано до закону підлягає індексації, апеляційний суд урахував матеріальне становище відповідача, розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 з 05 березня 2012 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на користь позивача до досягнення дитиною трьох років, тобто за період із 05 березня 2012 року до 09 липня 2014 року, апеляційний суд правильно виходив із недоведеності та необгрунтованості цих позовних вимог, адже відсутні докази на підтвердження того, що станом на березень 2012 року відповідач за своїм матеріальним становищем мав можливість надавати матеріальну допомогу позивачу до досягнення дитиною трирічного віку.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі позивача доводи про порушення апеляційним судом норм процесуального права, а саме: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, а також про неправильне застосування норм матеріального права, а саме: ст. ст. 182, 183, 192 СК України, висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 25 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.В.Маляренко

І.К.Парінова