Справа № 301/1448/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" листопада 2016 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю третьої особи Ожеледи П.М., представника третьої особи ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ПАТ «Укргазбанк», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_5 та приватний нотаріус Іршавського районного нотаріального округу Ожеледа Петро Миколайович, про визнання договору іпотеки недійсним та вилучення з державного реєстру відомостей про обтяження нерухомого майна,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до Іршавського райсуду з позовом до ОСОБА_4, ПАТ «Укргазбанк», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_5 та приватний нотаріус Іршавського районного нотаріального округу Ожеледа П.М., про визнання недійсним договору іпотеки №49/08 МК-01 від 15 липня 2008 року зі змінами і доповненнями від 10 травня 2011 року та вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про обтяження нерухомого майна.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 15.07.2008 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Укргазбанк» укладено кредитний договір №49/08МК згідно якого позичальник отримала кредит у сумі 53600 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5% на строк до 14.07.2018 року. За заявою позичальника 10.05.2011 року змінено валюту кредитування, а додатковою угодою №2 від 31.07.2012 року проведено реструктуризацію кредитного боргу.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ВАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки №49/08МК без оформлення заставної, згідно якої в іпотеку передано земельну ділянку площею 0,25 га та об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 125 кв.м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Вказаний житловий будинок та земельна ділянка належать відповідачу ОСОБА_4 на підставі договору дарування садиби від 06.02.2006 року.

На момент укладення спірного договору іпотеки на вихованні у відповідача ОСОБА_4 був неповнолітній син - позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживав у вказаному житловому будинку та був там зареєстрований. Отже, на момент передачі нерухомого майна в іпотеку неповнолітній мав право користування вказаним майном, тому для укладення договору іпотеки необхідно було отримати дозвіл органу опіки і піклування.

Оскільки на укладення договору іпотеки №49/08МК від 15.07.2008 року не було отримано дозволу органу опіки і піклування, такий був укладений з порушенням вимог ст.177 СК України, ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства». Вважав, що договір іпотеки від 15.07.2008 року слід визнати недійсним, оскільки такий укладений ОСОБА_4, як батьком неповнолітнього, всупереч правам та інтересам його неповнолітнього сина - позивача ОСОБА_3 Просив також застосувати наслідки недійсності правочину, а саме: вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про обтяження нерухомого майна. Вважав, що відповідно до ч.4 ст.261 ЦК України строк позовної давності не пропущено, оскільки позивач досяг повноліття тільки 12.08.2013 року.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки до суду не повідомив (а.с.96,191,213).

Представник позивача ОСОБА_6 у судовому засіданні 17.10.2016 року позов підтримав та просив його задовольнити. Вважав, що іпотечний договір слід визнати недійсним, оскільки такий укладений відповідачем ОСОБА_4 щодо майна, право на користування яким мав неповнолітній, без отримання відповідного дозволу органу опіки і піклування. Порушення прав позивача триває по сей день, оскільки у разі невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, на житловий будинок може бути звернено стягнення, а факт досягнення позивачем повноліття не може звужувати його майнові права на користування житловим будинком. У судове засідання 10.11.2016 року представник позивача ОСОБА_6 повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав до суду заяву, в якій позов підтримав і просив розглянути справу по суті за його відсутності (а.с.205,228-230).

Представник «Укргазбанку» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав до суду заяву, в якій позов не визнав і просив у позові відмовити, розглянути справу по суті за його відсутності. Подав письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що предметом іпотеки були земельна ділянка та об'єкт незавершеного будівництва, який не може вважатися житлом, право на користування яким має неповнолітня дитина. Тому дозвіл органу опіки на укладення спірного іпотечного договору не був потрібен (а.с.53,57-63,97,170,211,227)

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України за місцем реєстрації, подав до суду заяву, в якій позов визнав, просив розглянути справу за його відсутності (а.с.98,102,190,212).

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, подала заяву, в якій позов визнала, просила розглянути справу по суті без її участі (а.с.103,214).

Представник третьої особи ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримав та вважав, що договір іпотеки слід визнати недійсним, оскільки такий укладений відповідачем ОСОБА_4 без дозволу органу опіки і піклування, всупереч інтересам свого неповнолітнього сина. Нотаріусом при посвідчення договору іпотеки не було перевірено, чи придатний будинок для проживання, чи зареєстровані в будинку та чи проживають в будинку неповнолітні, які мають право на користування житлом.

Третя особа Ожеледа П.М. у судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що ОСОБА_4 старий будинок, отриманий в дар, зніс, а на його місці розпочав будівництво іншого будинку та кафе. Дозвіл ОСОБА_4 надавався саме для забудову земельної ділянки, а не на реконструкцію старого житлового будинку. В іпотеку передавався не житловий будинок, а об'єкт незавершеного будівництва, який не може рахуватися житлом. Право власності на вказаний об'єкт підтверджувалося Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якого ОСОБА_4 був власником об'єкту незавершеного будівництва та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, на підставі державного акту на право власності на землю та Договору про право забудови, а не договір дарування садиби від 06.02.2006 року. Оскільки об'єкт незавершеного будівництва не є житлом, підстав перевіряти осіб, які зареєстровані в ньому та мають право на користування ним, та отримувати дозвіл органу опіки на укладення договору іпотеки, не було.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на підтвердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, діє презумпція правомірності правочину, тобто, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно кредитного договору №49/08МК від 15.07.2008 року, укладеного між ОСОБА_5 та ВАТ «Укргазбанк» (правонаступником якого ПАТ «Укргазбанк»), ОСОБА_5 отримала кредит у сумі 53600 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,5% на строк до 14.07.2018 року, на визначених договором умовах (а.с.8-11). Додатковою угодою №1 від 10.05.2011 року було змінено валюту кредитування (а.с.12-18).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №49/08МК від 15.07.2008 року, між ВАТ «Укргазбанк» та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір іпотеки №49/08МК без оформлення заставної (а.с.19-23). Згідно вказаного договору, в іпотеку передано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 125 кв.м, процент готовності - 83 %, літня кухня, корівник, вбиральня, свинарник, кафе (процент готовності 96%), що знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Договір іпотеки №49/08МК від 15.07.2008 року посвідчено приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Ожеледою П.М., зареєстровано в реєстрі за №3002.

З матеріалів справи вбачається, що іпотекодавець ОСОБА_4 та позичальник ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - позивача по справі (а.с.32). Отже, на момент укладення договору іпотеки нерухомого майна - 15 липня 2008 року - позивач ОСОБА_3 був неповнолітнім.

З довідок Вільхівської сільської ради №894 та №895 від 15.07.2016 року вбачається, що згідно погосподарської книги села за 2006-2010 роки, за адресою АДРЕСА_1, були зареєстровані та проживали сторони по справі, у тому числі, позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.33,34).

Тобто, позивач ОСОБА_3, будучи на день укладення іпотечного договору неповнолітнім, відповідно до ст. 405 ЦК України та ст. 18 ч.2 та ч.3 ЗУ "Про охорону дитинства"мав право на користування житлом за адресою АДРЕСА_1.

Частиною 3 ст.17 ЗУ "Про охорону дитинства"передбачено, що батьки не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Аналогічні норми містяться також в ст. 177 ч.2 Сімейного кодексу України та діяли вони і на день укладення іпотечного договору.

Згідно нотаріально посвідченої заяви від 15.07.2008 року, дружина іпотекодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_5 надала згоду на укладення договору іпотеки майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності - об'єкт незавершеного будівництва ( а.с.127).

При цьому, ні спірний договір іпотеки, ні матеріали нотаріальної справи щодо укладення договору іпотеки №49/08МК від 15.07.2008 року, не містять дозволу органу опіки і піклування на передачу майна в іпотеку ( а.с.101-151).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на момент укладення спірного договору іпотеки у житловому будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1, та який передавався в іпотеку, проживав та був зареєстрований неповнолітній син відповідача ОСОБА_4 - позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мав право користування вказаним майном. Всупереч вимогам ст.177 СК України та ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства», при укладенні договору іпотеки №49/08МК від 15.07.2008 року не було отримано дозволу органу опіки і піклування, отже, на думку позивача, відповідач ОСОБА_4 уклав спірний договір іпотеки, порушуючи права та інтереси свого неповнолітнього сина - позивача ОСОБА_3

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Така правова позиція, висловлена ВСУ при розгляді справ № 6-222цс14 та № 6-222цс14.

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання договору іпотеки від 15.07.2008 року недійсним, посилаючись на факт відсутності дозволу органу опіки та піклування на укладення такого договору, проте не послався на факти порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору.

У судовому засіданні встановлено, що спірний договір укладено 15.07.2008 року, позивач досяг повноліття 12 серпня 2013 року, а до суду з даним позовом він звернувся тільки 28.07.2016 року, тобто вже будучи повнолітнім.

При цьому, представник позивача в судовому засіданні пояснив, що договірні відносини між банком та позичальником ОСОБА_5 по даний час існують та сторонами виконуються. Протягом всього строку дії кредитного договору, банк неодноразово звертався до суду з позовом до позичальника про стягнення боргу за договором кредиту, однак, кожен раз позовні вимоги залишалися судом без розгляду, тобто вирішені по суті не були. Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення мешканців будинку не була предметом розгляду суду до набуття позивачем повноліття та по суті не вирішувалася судом.

05.02.2014 року (тобто вже після досягнення позивачем повноліття) ПАТ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором №49/08МК від 15.07.2008 року та звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок (справа №301/309/14-ц). Вказаний спір перебуває на розгляді Іршавського райсуду, провадження по справі зупинено до вирішення спору по даній справі.

Отже, позивачем не наведено доказів того, що укладенням спірного договору були порушені його майнові права, до досягнення ним повноліття.

Посилання представника позивача на те, що порушення майнових прав позивача триває по сей час, оскільки через існування забезпечених іпотекою боргових зобов'язань в майбутньому можуть бути звужені його майнові права на користування будинком, суд до уваги не приймає, оскільки згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

Дана позиція суду узгоджується з правовими позиціями ВСУ по справам № 6-3005цс15 від 10 лютого 2016 року та № 6-1793цс15 від 10 лютого 2016 року.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник ПАТ «Укргазбанк» та третя особа - приватний нотаріус Ожеледа П.М. стверджували, що предметом іпотеки був не житловий будинок, а об'єкт незавершеного будівництва, який не може вважатися житлом.

З наданого позивачем Договору дарування садиби від 06.02.2006 року вбачається, що відповідач ОСОБА_4 є власником житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Згідно вказаного договору, в дар передавалися земельна ділянка площею 0,25 га та житловий будинок саманний, розмір житлової площі 42 кв.м, загальною площею 60,40 кв.м, літня кухня цегляна, корівник цегляний, вбиральня цегляна, свинарник цегляний, гараж, збудований з блоків, огорожа металева, колодязь бутовий ( а.с.27).

Згідно іпотечного договору від 15.07.2008 року, в іпотеку передано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 125 кв.м, процент готовності - 83 %, літня кухня, корівник, вбиральня, свинарник, кафе (процент готовності 96%), що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 ( а.с.19-20).

З матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору іпотеки вбачається, що право власності відповідача ОСОБА_4 на предмет іпотеки підтверджувався Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11484628 від 09.08.2006 року, згідно якого ОСОБА_4 був власником об'єкту незавершеного будівництва та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1. Вказане право власності було зареєстровано на підставі Державного акту на право власності на землю НОМЕР_2 від 21.04.2006 року та Договору про право забудови №100 від 19.06.2006 року, що виданий Інспекцією державного будівельного контролю в Іршавському районі, а не договору дарування садиби від 06.02.2006 року ( а.с.113). Отже, предметом іпотеки був не житловий будинок, право на користування яким мав неповнолітній ОСОБА_3, а об'єкт незавершеного будівництва.

Оскільки позивачем не наведено доказів того, що укладенням спірного договору іпотеки було порушено його права, у тому числі, майнове право на користування житловим будинком, а сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення договору іпотеки не є підставою для визнання недійсним договору, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.15,16, 203, 204, 525, 547, 586 ЦК України, ст. ст. 11, 15, 57-60, 158 ч.2, 208, 209, 212-215, 218, 360-7 ЦПК України,

р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ПАТ «Укргазбанк» про визнання недійсним договору іпотеки №49/08 МК-01 від 15 липня 2008 року зі змінами і доповненнями від 10 травня 2011 року та вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про обтяження нерухомого майна - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не бути присутні під час його проголошення - протягом десяти днів з дня отримання його копії, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Головуюча : М. О. Пітерських