Справа № 226/3747/15-ц
Провадження № 2/226/77/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Клепка Л.І.,

за участю секретаря Тіссен О.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши в заочному судовому засіданні в м. Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за борговою розпискою, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою.

На обґрунтування вимог зазначила, що 14 лютого 2015 року на підставі боргової розписки вона передала відповідачці грошову суму в розмірі 27134,90 грн., які відповідачка зобовязалася повернути їй до травня 2015 року. Оскільки відповідачка порушила свої зобовязання і в визначений в розписці строк гроші не повернула, позивачка просить суд стягнути з неї на її користь суму неповернутого боргу в розмірі 27134,90 грн, а також понесені нею при зверненні до суду судові витрати в розмірі 487,20 грн.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, і просила суд їх задовольнити.

Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, до судового засідання не зявилася, клопотання про перенесення розгляду справи суду не надіслала, що не перешкоджає розгляду справи в заочному судовому засіданні відповідно до положень ст.224 ЦПК України на підставі наявних доказів.

Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності. Кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми. Отже, у разі предявлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобовязання

На підтвердження факту існування боргового зобовязання між сторонами позивачкою надано суду письмову розписку від 14.02.2015 року, за якою відповідачка зобовязується повернути борг в сумі 27134,91грн. до травня 2015року. Однак ця розписка, на думку суду, не може свідчити про наявність боргового зобовязання саме між цими сторонами, оскільки будь-яких даних про кредитора вона не містить, тому доводи позивачки про те, що саме їй відповідачка винна зазначені в розписці кошти суд вважає неспроможними.

Згідно висновку Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, викладеного у справі № 6-63 цс13, який обовязково має враховуватися судами загальної юрисдикції, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Оскільки позивачкою на доведено наявність між нею та відповідачкою правовідносин за договором позики, підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на її користь суми боргу відсутні.

Враховуючи вище викладене, керуючись ст.ст.1046, 1047, 1049,1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 88, 209, 212, 214, 215, 224, 225,228, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за борговою розпискою відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Димитровського міського суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Позивач має право оскаржити рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна і резолютивна частини судового рішення проголошені 25.02.2016 року. Повний текст судового рішення виготовлений та підписаний в нарадчій кмнаті 26.02.2016 року.

Суддя Л.І.Клепка