АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3272/16 Головуючий 1 інстанції -
Категорія : договірні Доповідач -Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Черкасова В.В.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 08 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «Меркурій» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Куліша Віктора Миколайовича до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

21 серпня 2015 року представник позивача звернувсь до суду з позовом в якому просив: звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху № 2-1, 2-2, 2-3, 2-7, 2-8 в літ. «А-5», загальною площею 57,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для задоволення вимоги АТ Банку «Меркурій» по погашенню заборгованості за Договором 18-06П-14 про надання споживчого кредиту в іноземній валюті від 30 січня 2008 року та усіх додаткових угод до нього у сумі 5 498 957,73 грн. (п'ять мільйонів чотириста дев'яносто вісім тисяч дев'ятсот п'ятдесят сім гривень) 73 коп. шляхом визнання права власності на неї за Публічним акціонерним товариством Банк «Меркурій» (), визнати за Публічним акціонерним товариством Банк «Меркурій» право власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення 1-го поверху № 2-1, 2-2, 2-3, 2-7, 2-8 в літ. «А-5», загальною площею 57,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, АДРЕСА_1.

Вказані вимоги обґрунтовував тим, що 30.01.2008 року між Акціонерним комерційним банком "Меркурій", правонаступником якого є ПАТ БАНК «МЕРКУРІЙ» та ОСОБА_3 укладений Договір № 18-06П-14 про надання споживчого кредиту в іноземній валюті з Додатковими угодами, за умовами якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового використання, грошові кошти у сумі 190 000,00 доларів США зі сплатою 15,5% річних та кінцевим терміном погашення основної заборгованості 29 січня 2018 року.

Представник позивача зазначає, що на забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між позивачем та відповідачем - іпотекодавцем, був укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір № 16-03-19 від 30.01.2008 року, за умовами якого ОСОБА_3 передав в іпотеку банку належні йому нежитлові приміщення 1-го поверху № 2-1, 2-2, 2-3, 2-7, 2-8 в літ. «А-5», загальною площею 57,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, АДРЕСА_1, вартість якого за згодою сторін становить 1 366 700,00 грн. Позивач зазначає, що у зв'язку з порушенням відповідачем умов укладеного кредитного договору утворилась заборгованість по кредиту перед позивачем, яка станом на 12.08.2015 року становить 257302,71 доларів США, з яких: 85090,00 доларів США - строкова заборгованість за кредитом; 49135 доларів США - прострочена заборгованість; 2316,76 доларів США - строкова заборгованість за процентами; 120760,95 доларів США - прострочена заборгованість за процентами.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 08 лютого 2016 року вказані позовні вимоги позивача задоволені. Суд звернув стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху № 2-1, 2-2, 2-3, 2-7, 2-8 в літ. «А-5», загальною площею 57,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, АДРЕСА_1 для задоволення вимоги АТ Банку «Меркурій» по погашенню заборгованості за Договором 18-06П-14 про надання споживчого кредиту в іноземній валюті від 30 січня 2008 року та усіх додаткових угод до нього у сумі 5 498 957,73 грн., шляхом визнання права власності на неї за Публічним акціонерним товариством Банк «Меркурій».

Суд визнав за Публічним акціонерним товариством Банк «Меркурій» право власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення 1-го поверху № 2-1, 2-2, 2-3, 2-7, 2-8 в літ. «А-5», загальною площею 57,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, АДРЕСА_1 та стягнув з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 3654.00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати вказане рішення суду та залишити позовну заяву без розгляду,.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не застосував ч.3 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яка підлягає застосуванню та відповідно до якої саме уповноважена особа діє від імені Банку в межах повноважень Фонду , а в позовній заяві позивачем виступає ПАТ Банк «Меркурій» який ліквідовано з 12 червня 2014 року постановою НБУ від 10 червня 2014 року № 340, дія в інтересах Фонду, що протерічить вимогам зазначеної норми Закону. Відповідач також зазначає, що суд не застосував п.3 ч.1 ст. 121 ЦПК України, оскільки до позовної заяви не залучена довіреність чи інший документ, засвідчуючий повноваження представника Фонду, оскільки всі документи засвідчені печаткою ПАТ Банк «Меркурій». Відповідач також зазначає, що при ухваленні рішення суд не застосував вимоги ст. 33 ЗУ «Про іпотеку». оскільки борг за кредитним договором стягнуто за рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 18 листопада 2014 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції-без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи , доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог. заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи вказані позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з їх доведеності позивачем.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, підтверджено наявними в матеріалах справи доказами та сторонами не заперечується, що 30.01.2008 року між Акціонерним комерційним банком "Меркурій", правонаступником якого є ПАТ БАНК «МЕРКУРІЙ» та ОСОБА_3 укладений Договір № 18-06П-14 про надання споживчого кредиту в іноземній валюті, а також в подальшому між сторонами укладені Додаткові угоди до цього договору. Згідно з умовами вказаного договору Позивач надав Відповідачу у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового використання, грошові кошти у сумі 190000,00 доларів США, зі сплатою 15,5% річних та сплатою інших обумовлених сум, з кінцевим терміном погашення основної заборгованості 29.01.2018 року та вказані кредитні кошти ним були отримані ( а.с.7-29, 32).

В забезпечення виконання зобов'язань по вказаному кредитному договору між позивачем та відповідачем був укладений іпотечний договір № 16-03-19 від 30.01.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я.М. реєстровий № 92.

Згідно з п. 1.2 умов цього договору ОСОБА_3 (Іпотекодавець) у забезпечення зобов'язань Іпотекодавця за кредитним договором передає в іпотеку Банку (Іпотекодержателю) нежитлові приміщення 1-го поверху № 2-1, 2-2, 2-3, 2-7, 2-8 в літ. «А-5», загальною площею 57,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, АДРЕСА_1. Право власності на Майно належить Іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30.01.2008 року, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Купровською Я.М. за р. № 47. Вартість майна згідно з витягом № 17492536 з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим 24.01.2008 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» становить 157000 грн..

Відповідно до п.2.1.3. умов Іпотечного договору Іпотекодержатель має право у разі невиконання Іпотекодавцем умов Кредитного договору звернути стягнення на Майно, в тому числі достроково та задовольнити за рахунок майна свою вимогу за Кредитним договором в обсязі, що визначаються на час виконання цієї вимоги, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання зобов'язання, неустойку, необхідні витрати на утримання, звернення стягнення та реалізацію Майна.

В п. 3.1. умов вказаного іпотечного договору сторони встановили, що звернення стягнення на майно здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, або згідно з цим договором шляхом передачі права власності на Майно, в рахунок виконання обов'язків іпотекодавця за Кредитним договором, Іпотекодержателю, чи продажу ОСОБА_7 від свого імені за вибором останнього ( а.с.30-31)

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що 16.08.2013 року позивачем вручена відповідачу 11.09.2013 року вимога про усунення порушень, в якій позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості за процентами в сумі 80493, 45 доларів США, строкової заборгованості за кредитом -134225,00 доларів США та строкової заборгованості за процентами в сумі 2537, 40 доларів США, з посиланням на вимоги ст.ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку». ст..1050 ЦК України запропонував відповідачу задовольнити цю вимогу у 30-тиденний термін з моменту її отримання та зазначив, що у разі невиконання вказаної вимоги у встановлений строк, АТ Банком «Меркурій» буде вжито заходів по захисту порушених прав згідно з вимогами чинного законодавства України ( а.с.33).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості - ОСОБА_3 умови Договору № 18-06П-14 про надання споживчого кредиту в іноземній валюті від 30.01.2008 року належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 12.08.2015 року становить 257302,71 доларів США, з яких: 85090,00 доларів США - строкова заборгованість за кредитом; 49135 доларів США - прострочена заборгованість; 2316,76 доларів США - строкова заборгованість за процентами; 120760,95 доларів США - прострочена заборгованість за процентами ( а.с.34).

Матеріали справи також свідчать про те, що рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 18 липня 2014 року ,з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 1812361, 12 грн., яка виникла станом на 04.02.2014 року ( а.с.123-125).

Доказів того, що вказане рішення суду на час звернення позивача до суду з зазначеним позовом виконано, матеріали справи не містять.

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що постановою Правління Національного Банку України від 10.06.2014 року № 340 вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати АТ Банк «Меркурій» ( а.с.43).

Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.06.2014 року № 47 розпочато ліквідацію ПАТ Банк «Меркурій» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами з 12.06.2014 року, а також призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Куліша В.М. з 12.06.2014 року по 11.06.2015 року включно ( а.с.41) .

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.05.2015 року продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ Банк «Меркурій» строком на один рік до 11.06.2016 року включно, а також продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Куліша В.М. строком на один рік до 11.06.2016 року включно ( а.с.42).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.12.2015 року № 225 відкликано всі повноваження ліквідатора ПАТ Банк «Меркурій» визначені Законом в Куліша В.М. з 21.12.2015 року та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_8 з 21.12.2015 року( а.с.134).

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ПАТ Банк «Меркурій» () станом на 28.12.2015 року перебуває в стані припинення, ОСОБА_8 є уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, запис про ліквідацію юридичної особи - відсутній ( а.с.156).

Відповідно до вимог частини першої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку.

Згідно з положеннями статті 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включається будь-яке нерухоме та рухоме майно, майнові права та інші активи банку.

Статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку.

Відповідно до ч.3 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду. Уповноважена особа Фонду має право: 1) призначати на посаду, звільняти з посади чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їхні службові обов'язки, змінювати розмір оплати праці з додержанням вимог законодавства про працю; 2) здійснювати інші повноваження, встановлені цим Законом, та делеговані їй Фондом.

Згідно до ч.4 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку; звітує за результатами здійснення тимчасової адміністрації банку перед виконавчою дирекцією Фонду.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно до положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та іпотечного договору Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

В правовій позиції, висловленій Верховним Судом України і постанові від 30.03.2016 року у справі за № 6-1851цс15 , зазначено, що частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 11.12.2013 року в справі № 6-124цс13.

В правовій позиції, висловленій Верховним Судом України і постанові від 04.09.2013 року у справі за № 6-73цс13 , зазначено, що згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Отже, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що згідно звіту з незалежної оцінки майна НвБ 12/1 від 03.12.2015 року (дата оцінки 01.12.2015 року) ринкова вартість нежитлових приміщень 1-го поверху № 2-1, 2-2, 2-3, 2-7, 2-8 в літ. «А-5», загальною площею 57,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Харківська область, АДРЕСА_1 складає 1147950,00 грн. ( а.с.159-206).

Вказані обставини а саме : невиконання відповідачем зобов'язань за вказаним кредитним договором та наявності зазначеної вище заборгованості за кредитним договором, знаходження ПАТ Банк «Меркурій» в стадії ліквідації, встановлені зазначеними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження Фонду щодо формування ліквідаційної маси Банку та повноваження уповноваженої особи Фонду щодо дії від імені та в інтересах Банку, відсутність доказів щодо виконання відповідачем рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 липня 2014 року, встановлення сторонами в договорі іпотеки права Банку на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на зазначене вище іпотечне майно ( пункт 3.1. умов договору), а також вимоги зазначених вище норм матеріального права свідчать про те, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права також свідчать про безпідставність викладених відповідачем в апеляційній скарзі доводів .

Судова колегія також вважає безпідставною заяву представника відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції щодо застосування до вказаних позовних вимог строку позовної давності, оскільки строк виконання основного зобов'язання ще не сплинув та встановлений сторонами до 29.01.2018 року, що стосується заборгованість по процентам , то встановлених ст. 257 ЦК України строк позовної давності перервався у відповідності ч.2 ст. 264 ЦК України , пред'явленням позивачем до Комінтернівського районного суду м. Харкова у липні 2014 року до відповідача позову про стягнення заборгованості за зазначеним кредитним договором, у зв'язку з чим з липня 2014 року перебіг строку позовної давності почався заново ( ч.3 ст. 264 ЦК України).

Більш того, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що представник відповідача звертавсь до суду першої інстанції з такою заявою, тоді як у відповідності до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі №6-780 цс 15 зазначено, що за змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218, 209 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя : І.Г. Гальянова

Судді : А.І. Колтунова

В.В. Черкасов