Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/511/15-ц Головуючий у 1-й інст. Невмержицький І. М.
Категорія 46 Доповідач Зарицька Г. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 березня 2016 року

встановила:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 та просила усунути перешкоди у користуванні приватною власністю шляхом визнання ОСОБА_2 та її неповнолітньої дитини такими, що втратили право на користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1. В обґрунтування вимог зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 в м.Радомишлі Житомирської області. У зазначеній квартирі, крім неї, зареєстровані: її син ОСОБА_3, його бувша дружина ОСОБА_2 та їх малолітня дочка ОСОБА_4 Відносини між її сином та його дружиною, відповідачкою у справі, не склалися і в грудні 2013 року ОСОБА_2 разом з малолітньою дочкою переїхали на постійне місце проживання до м. Житомира. Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 29.08.2014 р. шлюб між відповідачкою та її сином розірвано. Відповідачка перестала бути членом її сім'ї, проте добровільно знятися з реєстрації у зазначеному жилому приміщенні відмовляється, що перешкоджає їй вільно розпоряджатися своєю власністю та оформленню субсидій на комунальні послуги. На підставі вимог статті 405 ЦК України, просила позов задовольнити.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Направила до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, у яких просила розглядати справу у її відсутності.

Представник органу опіки і піклування в судове засідання не з'явився, направив до суду інформацію, у якій зазначав, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині втрати права на користування жилим приміщенням неповнолітньої ОСОБА_4 не визнає, просив слухати справу за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених до суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в цих межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України та ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. Згідно з ч.4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

За положеннями ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється власником трикімнатної квартири АДРЕСА_2, про що свідчить витяг №82963 з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 21.01.2013 р. (а.с.13).

У зазначеному жилому приміщенні крім власника квартири зареєстровані син позивачки - ОСОБА_3, невістка - ОСОБА_2 та неповнолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н. (а.с. 8-12, 16).

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 29.08.2014 р. шлюб між сином позивачки та відповідачкою розірвано (а.с.14-15).

Згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_1 на підтвердження обставин, якими обґрунтовувала свої вимоги, посилалася на матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до її сина ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Проте суд першої інстанції, в порушення вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, права та обов'язки позивачу належним чином не роз'яснив, не попередив про наслідки вчинення чи не вчинення процесуальних дій, матеріали цивільної справи, на які посилалася позивач, не витребував та не оглянув.

Як видно з матеріалів цивільної справи №289/1375/14ц, яка була оглянута в судовому засіданні апеляційної інстанції, у липні 2014 року ОСОБА_2 звертаючись з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, місцем свого проживання зазначала АДРЕСА_3. За вказаною адресою відповідачка проживає з грудня 2013 року, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія договору оренди від 16 грудня 2013 року, укладеного між нею та ОСОБА_5

Таким чином, на момент звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням відповідачка та її неповнолітня дочка за місцем своєї реєстрації не проживали понад два роки.

Доводи відповідачки про те, що позивач та її син морально принижували її з донькою та фактично створили для них неможливі умови для проживання, колегія суддів до уваги не бере, оскільки належних та допустимих доказів про це відповідачка до суду не надала. Крім письмових пояснень самої відповідачки в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо створення умов неможливих для проживання.

Доводи ОСОБА_2 про те, що з моменту її тимчасового виїзду до м.Житомира і до моменту звернення позивача до суду з даним позовом не сплинув передбачений ст. 405 ЦК України річний строк є безпідставними та спростовуються вищезазначеним договором оренди жилого приміщення від 16 грудня 2013 року.

За таких обставин, коли відповідачка та її неповнолітня дочка у спірному жилому приміщенні не проживають без поважних причин понад один рік, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

З огляду на те, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Визнати ОСОБА_2 та малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_4.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: