ухвала

іменем україни

31 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Дем'яносова М.В., Кафідової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 - ОСОБА_6 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 04 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (далі - ПАТ «ВіЕс Банк») звернулося до суду з позовом, обґрунтовуючи який вказало, що 05 вересня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк» (далі - ВАТ «Електрон Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та відповідачем ОСОБА_4 укладено кредитний договір № KF 38211 з урахуванням додаткових угод № № 1, 2, 3, 4 та додатків до кредитного договору, згідно з якими відповідачу надано кредит в сумі 170 000 доларів США на строк 10 років до 02 вересня 2016 року під 12,5 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язання 05 вересня 2006 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_7 був укладений договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_7 зобов'язався нести відповідальність за виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору від 05 вересня 2006 року № KF 38211.

Також позивач зазначає, що 05 вересня 2006 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_5 був укладений договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_5 зобов'язався нести відповідальність за виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору від 05 вересня 2006 року № KF 38211.

Позивач стверджує, що банком виконано зобов'язання за кредитним договором та надано відповідачу грошові кошти, обумовлені договором, однак відповідачем ОСОБА_4 неналежним чином не виконується обов'язок з повернення кредиту.

Станом на 25 серпня 2015 року заборгованість відповідачів перед позивачем становить 47 841,49 доларів США, що становить 1 057 083 грн 75 коп. та складається з наступного: 39 344,79 доларів США (869 344 грн 54 коп.) - сума заборгованості за кредитом; 3 181,89 доларів США (70 305 грн 59 коп.) - сума заборгованості за нарахованими процентами; 5 314,81 доларів США (117 433 грн 62 коп.) - пеня, які позивач просить стягнути з відповідачів.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 04 квітня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором № KF 38211 від 05 вересня 2006 року в розмірі 47 841,49 доларів США, що становить 1 057 083 грн 75 коп. та складається з наступного: 39344,79 доларів США (869 344 грн 54 коп.) - сума заборгованості за кредитом; 3 181,89 доларів США (70 305 грн 59 коп.) - сума заборгованості за нарахованими процентами; 5 314,81 доларів США (117 433 грн 62 коп.) - пеня.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором № KF 38211 від 05 вересня 2006 року в розмірі 47 841,49 доларів США, що становить 1 057 083 грн 75 коп. та складається з наступного: 39344,79 доларів США (869 344 грн 54 коп.) - сума заборгованості за кредитом; 3 181,89 доларів США (70 305 грн 59 коп.) - сума заборгованості за нарахованими процентами; 5 314,81 доларів США (117 433 грн 62 коп.) - пеня.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» 1 528 грн 60 коп. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» 1 528 грн 60 коп. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» 1 528 грн 60 коп. судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 - ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачем виконано зобов'язання за кредитним договором, однак відповідачем ОСОБА_4 неналежним чином не виконано обов'язок з повернення кредиту, внаслідок чого станом на 25 серпня 2015 року утворилась заборгованість 47 841,49 доларів США, що становить 1 057 083 грн 75 коп. та підлягає солідарному стягненню з кожного поручителя окремо з боржником.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що позивачем не доведено факту існування заборгованості саме у такому розмірі, що зазначена у наданому розрахунку, є необґрунтованими та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності доказів видачі коштів відповідачу ОСОБА_4, передбачених кредитним договором від 05 вересня 2006 року № KF 38211, а також про те, що правовідносини за договорами поруки є припиненими, оскільки кредитор пропустив шестимісячний строк звернення з вимогою до поручителів, є безпідставними та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 05 вересня 2006 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № KF 38211, за яким, з урахуванням додаткової угоди від 05 вересня 2006 року № 1, додаткової угоди від 24 жовтня 2006 року № 2, додаткової угоди від 19 квітня 2007 року № 3, додаткової угоди від 29 жовтня 2007 року № 4, а також додатку № 1 до кредитного договору від 05 вересня 2006 року, додатку № 4 до кредитного договору від 23 жовтня 2006 року, додатку № 6 до кредитного договору від 19 квітня 2007 року, додатку № 9 до кредитного договору від 29 жовтня 2007 року, додатку № 10 до кредитного договору від 29 жовтня 2007 року надано кредит в сумі 170 000 доларів США на строк 10 років з кінцевим терміном повернення кредиту до 02 вересня 2016 року.

Як передбачено п. 1.4. кредитного договору від 05 вересня 2006 року № KF 38211 з урахуванням додатку № 9 до кредитного договору від 29 жовтня 2007 року позичальник зобов'язаний забезпечити повне погашення заборгованості за кредитом та нарахованими процентами за користування кредитом в строк до 02 вересня 2016 року в порядку, передбаченому кредитним договором на умовах погашення згідно з графіком зменшення ліміту, визначених в додатку № 10 до даного договору.

Відповідно до п. п. 6.2., 6.3. кредитного договору від 05 вересня 2006 року № KF 38211 за несвоєчасне (неналежне) повернення кредиту або його частини та несвоєчасну (неналежну) сплату процентів за користування кредитом позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня, обраховану від суми боргу за кожен день прострочення виконання.

Факт отримання ОСОБА_4 кредиту підтверджується заявами про видачу готівки № 7_26 від 05 вересня 2006 року, № 7_13 від 24 жовтня 2006 року, № 7_54 від 19 квітня 2007 року, № 7_134 від 29 жовтня 2007 року. ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 05 вересня 2006 року № KF 382111 не виконала, у зв'язку з чим станом на 25 серпня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 47 841,49 доларів США, що становить 1 057 083 грн 75 коп. та складається з наступного: 39344,79 доларів США (869 344 грн 54 коп.) - сума заборгованості за кредитом; 3 181,89 доларів США (70 305 грн 59 коп.) - сума заборгованості за нарахованими процентами; 5 314,81 доларів США (117 433 грн 62 коп.) - пеня.

Розмір боргу підтверджується копією розрахунку заборгованості станом на 25 серпня 2015 року. Вказані розрахунки складені відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України.

Одночасно судом встановлено, що згідно з договором поруки від 05 вересня 2016 року, укладеного між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_5, для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором від 05 вересня 2016 року № KF 382111, поручитель ОСОБА_5 взяв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_4 її зобов'язань.

У подальшому до договору поруки від 05 вересня 2016 року були укладені додатки до договору від 23 жовтня 2006 року, від 19 квітня 2007 року та від 29 жовтня 2007 року, в кінцевій редакції якого поручитель зобов'язався відповідати за порушення зобов'язань боржника в межах кредитного договору на суму 170 000 доларів США.

Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. договору поруки від 05 вересня 2016 року поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за порушення зобов'язань боржника, які випливають з кредитного договору від 05 вересня 2016 року № KF 382111 разом з боржником як солідарні боржники.

Крім того, 05 вересня 2006 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_5 був укладений договір поруки відповідно до якого ОСОБА_5 зобов'язався нести відповідальність за виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору від 05 вересня 2016 року № KF 382111. У подальшому до договору поруки від 05 вересня 2016 року були укладені додатки до договору від 23 жовтня 2006 року, від 19 квітня 2007 року та від 29 жовтня 2007 року, в кінцевій редакції якого поручитель зобов'язався відповідати за порушення зобов'язань боржника в межах кредитного договору на суму 170 000 доларів США.

Відповідно до п. п. 1.2., 1.3. договору поруки від 05 вересня 2016 року поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за порушення зобов'язань боржника, які випливають з кредитного договору від 05 вересня 2016 року № KF 382111 разом з боржником як солідарні боржники.

Із вимог про усунення порушення зобов'язань за кредитним договором від 16 липня 2015 року № 09-4/14604, від 15 липня 2015 року № 09-4/14600, від 15 липня 2015 року № 09-4/14601 вбачається, що відповідачі належним чином були повідомлені банком про наявність заборгованості та нарахованих відсотків за договором кредиту та повідомлені про наслідки у разі її несплати.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 04 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко М.В. Дем'яносов О.В. Кафідова