Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2016року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 19 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2006 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в розмірі 15 442 грн 16 коп. за період з 1 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року, посилаючись на те, що постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 4 січня 1994 року з ОСОБА_4 на її користь стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 аліменти виплачував регулярно, однак, починаючи з 1999 року, виплату аліментів припинив і станом на 1 січня 2006 року загальна заборгованість за аліментами складає 7 546 грн, яка визначена в розрахунку від 24 січня 2006 року № 2/381, виданому державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Хортицького районного управління юстиції. Дитина знаходиться на її утриманні.

Зазначала, що відповідач, на підставі ст. 196 СК України, зобов'язаний сплати їй пеню у розмірі 15 442 грн 16 коп. - одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, а саме за період з 1 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року, яка розрахована за методикою розрахунку неустойки (пені) від 4 березня 2005 року № 12-09/60.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 3 квітня

2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23 травня 2006 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) в розмірі 141 грн 58 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Верховного Суду України від 21 листопада 2006 року відмовлено ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 липня 2014 року в справі «Мала проти України» встановлено порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, що виразилось у неналежному відправленні правосуддя, оскільки провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення виплати аліментів не відповідало принципу справедливості, закріпленому у статті 6 Конвенції.

Постановою Верховного Суду України від 6 квітня 2015 року ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 23 травня 2006 року та ухвалу Верховного Суду України від 21 листопада 2006 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19 серпня 2015 року рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 3 квітня 2006 року скасовано, ухвалено нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 623 грн 13 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, справу направити на новий розгляд.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом матеріального чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення, виходив із того, що у разі порушення платником аліментів аліментних обов'язків, які призвели до виникнення заборгованості, настає відповідальність за прострочення сплати аліментів. При цьому суд виходив із розрахунку заборгованості від 24 січня 2006 року.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Судом установлено, що постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 4 січня 1994 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості за аліментами, складеною 24 січня 2006 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Хортицького районного управління юстиції Щедрою А.В., заборгованість відповідача станом на 1 січня 2006 року складала - 7 546 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку, та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року № 6-94цс15, якою Верховний Суд України відступив від правової позиції, викладеної раніше. Згідно зі ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України є обов'язковим для судів.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення, врахував вимоги ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України, встановив обставини справи, визначився з розміром неустойки, навів відповідний її розрахунок, який відповідає вимогам ст. 196 СК України, та дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 623 грн 13 коп.

Доводи касаційної скарги, матеріали витребуваної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 19 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик