АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/809/16 Справа № 205/5391/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Остапенко Н. Г. Доповідач - Калиновський А.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів Судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Калиновського А.Б.

Суддів : Гайдук В.І., Єлізаренко І.А.

При секретарі : Гулієву М.І.о

розглянула у відкритому судовому засiданнi в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватної фірми "Повчинець", третя особа: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, приватний нотаріус ДМНО Олійник С.В., Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання угоди недійсною, визнання права власності та відшкодування моральної шкоди та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нежитловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_4 у користуванні та розпорядженні нежитловим приміщенням Е-1, шлакоблочним, загальною площею 21,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнити вказане нежитлове приміщення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та в частині відмови у задоволенні їх позову в частині визнання права власності скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та про задоволення їх позовних вимог в частині визнання права власності, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 38,39 т.1).

Згідно свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 21 березня 2001 року ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить 14/100 квартири 3-1,2,4,14,16 в будинку АДРЕСА_1, а ОСОБА_3, згідно свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_2 від 21 березня 2001 року належить на праві спільної сумісної власності 34/100 кв.1-2,3,4,14,16 в будинку АДРЕСА_1(а.с.11,13, т.2).

Згідно технічного паспорту на квартиру № 1-2,3,4,14,16, що складає 34/100 домоволодіння АДРЕСА_1 в користуванні також знаходиться сарай Е-1(а.с.14, т.2).

Згідно акту №18 приймання-передачі (внутрішнього приміщення) основних засобів від 10 жовтня 2000 року на підставі наказу № 43 від 01.08.2000 року та у відповідності до пункту 24 Наказу Держжилкомгоспу України від 18.09.1992 року № 56 « Про порядок передачі квартир(будинків) у власність громадян при їх приватизації», зі згоди та за заявою усіх співвласників буд.АДРЕСА_1, було передано ОСОБА_2 у власність за рішенням комісії приміщення для приготування їжі - сарай по АДРЕСА_1, зальною площею - 12 кв.м.,що також підтверджується листом голови ліквідаційної комісії Шевченко В.К. про звернення до райвиконкому щодо прийняття рішення про прийняття в експлуатацію та передачу у власність ОСОБА_2 окремо розташований сарай площею 12,0 кв.м., згідно акта приймання передачі №18 від 10.10.2000 р. заводу ВАТ «Красний Профинтерн» приєднаний до квартири №3 по АДРЕСА_1(а.с.16,39, т.2).

28 січня 1998 року було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення будівлі Е-1, шлакоблочної, загальною площею 21,6 кв.м. ,що знаходиться в АДРЕСА_1, згідно якого Приватна фірма «Повчинець» в особі директора Зебина М.М. продала, а ОСОБА_4 купила вказану будівлю. Вказаний договір було посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Олійник С.В., реєстровий № 416(а.с.38, т.2).

Будівля Е-1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належала приватній фірмі «Повчинець» на підставі договору купівлі продажу, посвідченому приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Делаловою В.М. 23 лютого 1997 року за реєстровим №276 та зареєстрованого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації 11 березня 1997 року за реєстровим №6-ЮН-784.(а.с.68,69, т.2).

Вказану будівлю самовільно займає ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд правильно виходив з того, що за позивачем не може бути визнано право власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю Е-1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, оскільки право власності на нежитлову будівлю Е-1 зареєстровано за ОСОБА_4

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд правильно виходив з того, що їй на праві власності належить нежитлова будівля Е-1, яку самовільно займають ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а тому на підставі ст. 391 ЦК України, вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що судом безпідставно відмовлено їм у задоволенні позову в частині визнання права власності за набувальною давністю, так як з 2000 року вони добросовісно володіли спірним приміщенням не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Право власності Приватною фірмою «Повчинець» на спірну нежитлову будівлю набуто правомірно і не було припинено у встановленому законом порядку.

Договір купівлі продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Делаловою В.М. 23 лютого 1997 року за реєстровим №276 та зареєстрований Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації 11 березня 1997 року за реєстровим №6-ЮН-784 ніким не оспорювався та не був визнаний недійсним у судовому порядку.

На час укладення Приватною фірмою «Повчинець» договору купівлі-продажу нежитлової будівлі Е-1 з ОСОБА_4, Приватна фірма «Повчинець» була власником нежитлової будівлі Е-1.

Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР та ст.ст.4,19 ЗУ «Про власність» право продажу майна належить власникові. Після укладення оспорюваного ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу Приватна фірма «Повчинець» в особі директора Зебина М.М. (продавець) передав ОСОБА_4 (покупцеві) предмет цього договору - нежитлову будівлю Е-1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 21,6 кв.м.

Відтак, відповідно до ст. 128 ЦК УРСР у покупця виникло право власності на нежитлову будівлю Е-1. Покупець зареєструвала своє право власності у встановленому порядку(а.с.8 том.1).

Крім того, згідно до відповіді виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 07.12.2013 року № А-59, у переліку рішень виконавчого комітету, прийнятих протягом 2000 року, рішення щодо прийняття в експлуатацію та узаконення житлової площі за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 не значаться.

Наявність у ОСОБА_2 Акту № 18 приймання-передачі (внутрішнього приміщення) основних засобів від 10 жовтня 2000 року за яким йому було передано спірне приміщення не може бути підставою для визнання права власності. Будь-якого документу (свідоцтва про право власності) суду надано не було.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю з пропуском строку позовної давності не можуть бути прийняті до уваги, оскільки про порушене права вона дізналась у 2012 року, а до суду з позовом звернулась у 2013 році. Інші докази про те, що ОСОБА_4 знала про своє порушене право раніше в матеріалах справи відсутні.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Таким чином, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Суддi: