Справа № 487/7791/15-ц
Провадження № 2/487/282/16
РІШЕННЯ

Іменем України

05.04.2016 року Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого - судді Корнешової Т.В.,

при секретарі Демиденко Н.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивачів ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу

за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_1, діючої в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6

до ОСОБА_3

про визначення порядку користування приміщеннями,

за зустрічним позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_5

про визнання права власності на незавершений обєкт будівництва, поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2015р. позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять визначити порядок користування приміщеннями будинку за адресою Залізничне селище №852, визнавши за ними право користування приміщеннями 1-1,1-2,1-3,1-4 та частиною двору з виходом на вулицю, а за відповідачем - право користування приміщенням 1-5 та господарсько-побутовими будівлями й спорудами з городом, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у спірному будинку вони мають реєстрацію місця проживання, що відповідач був зобовязаний судовим рішенням не чинити їм перешкод у користуванні житловим будинком та господарсько-побутовими будівлями й спорудами, проте і після проведення примусового виконання рішення суду, проживати у будинку без визначення порядку користування приміщеннями виявилося неможливим.

У грудні 2015р. відповідачем предявлені зустрічні вимоги до ОСОБА_5 про визнання власністю подружжя незавершеного обєкту будівництва у вигляді будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва та існують у вигляді будинку з будівлями із замощенням та огорожею з воротами, здійснити поділ цього майна, виділивши йому у власність ? частку будівельних матеріалів.

У судовому засіданні кожна зі сторін підтримала свої вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на зазначені в їх обґрунтування обставини та заперечуючи проти наведеного іншою стороною.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд вважає, що первісний позов задоволенню не підлягає, зустрічний може бути задоволений частково з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 1977р. по 2003р. перебували в зареєстрованому шлюбі та у цей період, проживаючи у житлі батьків ОСОБА_5 за адресою вул.Залізничне селище №852 в м.Миколаєв, здійснили там капітальний ремонт житлового будинку. Їх будівництво в експлуатацію не приймалося та залишається самочинним. Питання оформлення прав на будівництво шляхом звернення до компетентних державних органів у встановленому порядку не вирішено через відсутність домовленості на це між ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Згідно виготовленого ММБТІ у 2013р. технічного паспорту на садибний житловий будинок, Залізничне селище №852 м.Миколаїв включає житлові будинки літ.А-1, літ.Д-1.

За даною адресою сторони справи мають реєстрацію місця проживання, але фактично проживає ОСОБА_3 з сімєю (дружина, дитина).

У 2012р. за судовим рішенням від 26.04.2010р. ОСОБА_5 і ОСОБА_1 з неповнолітніми дітьми були вселені до житлового будинку №852. Також, за остаточним судовим рішенням від 05.04.2013р. ОСОБА_3 зобовязувався не чинити перешкоди позивачам у користуванні житлом, зокрема надати ключі від будинку, утримувати собаку у вольєрі.

Проте, позивачі (за первісним позовом) у спірному житлі не проживають, оскільки відповідач не звільняє ту частину приміщень, якою користувався і користується сам із сімєю.

Відповідно до положень ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житловий будинок) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Останнє має здійснюватися у відповідності до вимог чинних нормативно-правових актів. Крім того, створена нерухомість має прийматися до експлуатації; права на неї підлягають державній реєстрації (ст.182 ЦК України).

Згідно роз'яснень у п.9 постанови Пленуму ВСУ від 04.10.1991р. №7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" слідує, що право власності на жилий будинок виникає лише з моменту прийняття його в експлуатацію та державної реєстрації.

Згідно висновку Верховного Суду України (постанова від 4 грудня 2013 р. у справі № 6-130цс13) у розумінні ч.1ст.376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаних відповідних дозволів, без відповідної проектної документації; об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти, не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364,367 ЦК України.

Відповідно до порядку, який був чинним на час завершення ОСОБА_3 та ОСОБА_5 капітального ремонту житлового будинку, для набуття права власності вимагалося наявність дозволу на будівництво, прийняття його в експлуатацію та наступна правова реєстрація в органах БТІ. Спірне нерухоме майно було створено без дотримання цих вимог, і відповідно до діючих тоді норм (ст.105 ЦК УССР) та чинних зараз (ст.376 ЦК України) воно є самовільним (самочинним) будівництвом, отже, не є обєктом права власності.

Згідно роз'яснень у п.6 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012р. №6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" слідує, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувається; це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; вимоги, що не пов'язані з правом власності на ці будівлі, зокрема, про визнання права на матеріали будівництва підлягають розгляду судами на загальних підставах.

Відповідно до ст.ст.60,69,70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності та у разі поділу частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Враховуючи, що житловий будинок по вул.Залізничне селище,852 в м.Миколаєві побудовано сторонами під час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі, але з порушенням вимог закону, то як об'єкт незавершеного самочинного будівництва він не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку.

Отже, задоволенню підлягають лише вимоги ОСОБА_3 про визнання права на 1/2 частку матеріалів, що були використані в процесі будівництва та існують у вигляді житлового будинку літ.А площею 71,0кв.м, житлового будинку літ.Д площею 25,6кв.м, замощення І, ворота №1, огорожа №4.

На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати присуджуються ОСОБА_3 з ОСОБА_5 пропорційно задоволених зустрічних вимог.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_5, ОСОБА_1, діючої в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_6, до ОСОБА_3 про визначення порядку користування приміщеннями залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

В порядку поділу майна, набутого у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_5, виділити у власність ОСОБА_3 1/2 частину будівельних матеріалів, використаних в процесі самочинного будівництва за адресою Залізничне селище №852 в м.Миколаєві та існуючих у вигляді житлового будинку літ.А площею 71,0кв.м, житлового будинку літ.Д площею 25,6кв.м, замощення І, ворота №1, огорожа №4.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 275,60грн судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання через районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення та набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Суддя: Т.В.Корнешова