Справа №521/4665/16Ц
провадження № 2/521/2601/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
« 16» травня 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Целуха А.П.,
при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, скасування розпорядження органа приватизації та договору купівлі продажу -
До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, скасування розпорядження органа приватизації та договору купівлі продажу.
У обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що при приватизації квартири АДРЕСА_1 у 2008 році були порушені його права на приватизацію житла, так як він постійно мешкав на той час у квартирі у якості члена сім'ї наймача, але в коло осіб, що включені до свідоцтва про право власності на житло не ввійшов.
Представник позивача надав суду заяву у якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення та просив задовольнити позов в повному обсязі.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про місце та час слухання справи були сповіщені належним чином. Керуючись ст. 224 ЦПК України, у зв'язку з неявкою у судове засідання усіх відповідачів, які належним чином повідомлений і від яких не надійшло заяв про розгляд справи за їх відсутністю, суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1, згідно з відміткою по реєстрацію у паспорті з 05.09.2008року зареєстрований як член родини наймача у квартиру АДРЕСА_1. Позивач вказує, що він проживав як член родини наймача з батьком у квартирі АДРЕСА_1, виконуючі усі обов'язки члена родини наймача.
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті позивач звернувся до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, де йому стало відомо що батько ОСОБА_4 приватизував квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради 16.12.2008року за НОМЕР_1.
Окрім цього позивач вказує, що згідно з договором купівлі-продажу від 9 квітня 2013 року, ОСОБА_3, діючи від імені ОСОБА_4, продала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1.
Судом за клопотанням представника позивача були витребуванні з Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» документи що стали підставою для приватизації квартири АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4, згідно з яких вибачається, що до Довідки про склад сімї наймача ізольованої квартири внесено тільки одну особу що мешкає і має право на житло - ОСОБА_4.
Приватизація була здійснена на одну особу, не зважаючи на те, що у квартирі був зареєстрований ще один член родини наймача, я кий має право на приватизацію.
Згідно 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.
Відповідно до положень ст. 8 Закону України «По приватизацію державного житлового фонду» (в редакції закону станом на 05.01.1999 року) передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).
За змістом ч. 3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно з ч. 3 ст.48 ЖК України, громадяни, які одержали житло у державному фонді, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства.
У відповідності з ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.
До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Порядок приватизації державного житлового фонду на час виникнення спірних правовідносин також регулювався Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, яке затверджене наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року №56 (втратив чинність згідно з наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009року №30).
Пунктами 20, 21 цього Положення (в редакції станом на 05.01.1999 року) встановлено, що при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї на займані приміщення. У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.
Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Ураховуючи, що позивач зареєстрований в спірній квартирі з 05.09.2008 року по сьогоднішній день у якості члена сім'ї основного наймача житлового приміщення, при приватизації квартири АДРЕСА_1, було порушено його право на приватизацію житла. Тому, розпорядження органу приватизації - Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Одеської міської ради від 16.12.2008року про приватизацію квартири АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4 є таким, що суперечить вимогам ст. ст. 7, 8 Закону України «По приватизацію державного житлового фонду» є незаконним і таким, що підлягає скасуванню.
Оскільки підставою видачі свідоцтва про право власності на вказану квартиру 16.12.2008року за НОМЕР_1, було згадане розпорядження органу приватизації, свідоцтво про право власності також є недійсним на підставі ч. 1, 3 ст.203, ст.215 ЦК України.
Оскільки при укладанні договору купівлі-продажу від 9 квітня 2013 року, ОСОБА_3, діючи від імені ОСОБА_4, продала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 так як квартира належала продавцю ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 16.12.2008року за НОМЕР_1, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, то з визнанням недійсним Свідоцтва про право власності на житло від 16.12.2008року за НОМЕР_1, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради є підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 9 квітня 2013 року квартири АДРЕСА_1.
Зі змісту п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009року «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними» вбачається, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).
Судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом.
Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.
Відповідно до ст.ст.215,216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.
Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.
Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.
Відповідно до статей ст.ст. 215, 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.
Позивач ОСОБА_1 є особою, права якого порушені укладанням договору купівлі-продажу від 9 квітня 2013 року, так як він не мав наміру продавати квартиру АДРЕСА_1, а визнання недійсним Свідоцтва про право власності на житло від 16.12.2008року за НОМЕР_1, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, поздавлює ОСОБА_4 продавати спірну квартиру, так як укладати угоди може тільки власник майна.
Відповідно до ст. 217 ЦК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 47 Конституції україни, ст.ст. 19, 29 ч. 1, 3 ст.203, ст.215, 216 ЦК України, ст.ст. 7, 8 Закону України «По приватизацію державного житлового фонду», ст.ст.9, 48, 64ЖК України, п. п. 20, 21 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затвердженого наказом Державного комітету України житлово-комунального господарства від 15.09.1992 року № 56, ст.ст.10, 11, 60, 212, 213, 217, 228 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, скасування розпорядження органа приватизації та договору купівлі продажу - задовольнити.
Визнати недійсним Свідоцтво про право власності на житло від 16.12.2008року за НОМЕР_1, видане Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради на квартиру АДРЕСА_1 ім'я ОСОБА_4.
Скасувати розпорядження органу приватизації від 16.12.2008року про приватизацію квартири АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 9 квітня 2013 року, за яким ОСОБА_3, діючи від імені ОСОБА_4, продала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1.
Встановити порядок виконання рішення суду згідно з яким рішення суду є підставою для скасування реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача до Малиновського районного суду. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ