АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2450/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказував, що 05 листопада 2010 року між ПАТ КБ «Приват Банк» і ОСОБА_6 був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого банк надав позивачці грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач зобовязувався погасити кредит, сплатити за його користування відсотки в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором.

ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобов'язання за договором виконав, однак ОСОБА_6 свої зобов'язання належним чином не виконує, суму боргу не погасила, плату за користування кредитом щомісячно не сплачує, в результаті чого має прострочену заборгованість за кредитом та відсотками станом на 31 травня 2016 року 18 142,78 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 1 470, 23 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом -12 332, 42 грн., заборгованість по пені та комісії 3 000 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) -840,13 грн.

За вказаних обставин банк звернувся до суду та просив стягнути зазначену заборгованість із відповідачки та судові витрати у розмірі 1378 грн.

Заочним рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість по кредитному договору в сумі 1 470, 23 коп. простроченої заборгованості по кредиту; 1500 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1100 грн. заборгованості по пені та комісії; 840, 13 грн. штрафу, всього 4 910, 36 грн. та 372, 95 судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині відмови у задоволенні вимог щодо відсотків та пені, представник ПАТ КБ «ПриватБанк», подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині відмови стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом та в частині відмови стягнення заборгованості з пені, змінити шляхом задоволення позовних вимог щодо стягнення процентів та пені в повному обсязі, а в решті рішення залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, згідно кредитного договору б/н від 05 листопада 2010 року ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Договір складається із заяви клієнта (а.с. 6), пам'ятки клієнта (а.с. 7), умов і правил надання банком послуг, тарифів банку.

Позичальник підтвердила, що підписана заява разом з пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку становлять між банком та клієнтом договір про надання банківських послуг.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Своїм підписом ОСОБА_7 підтвердила, що ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» за вищавказаним кредитним договором від 05 листопада 2011 року ОСОБА_6 було надано кредитну картку 4149…5056 з терміном дії до жовтня 2013 року. (а.с. 60)

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язань (неналежне виконання).

Згідно п. 1.1.5.1. сторони несуть відповідальність за неналежне виконання своїх зобов'язань згідно законодавства України і умовам публічного договору.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, а суд згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України).

Районний суд, постановляючи рішення про часткове задоволення позову, керувався розрахунком заборгованості за договором, наданим позивачем.

Наданий позивачем розрахунок наявної заборгованості за договором відповідачкою не оспорювався, жодних доказів, які б спростовували суму заборгованості відповідачем суду не надано, свій розрахунок не наведений, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Тобто, відповідач не спростував докази, надані банком щодо цього факту.

З наданих банком розрахунків вбачається, що відповідачка порушувала умови договору, не сплачувала нараховані банком відсотки, не погашала взяту суму кредитного ліміту, унаслідок чого у неї, станом на 31 травня 2016 року, рахується заборгованість по тілу кредиту 1470,23 грн., по відсоткам за користування 12 332,42 грн., 3000 пеня і комісія та 1 340 грн. штрафів.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно довідки про умови кредитування із використанням платіжної картки «Кредитка універсальна» по договору з ОСОБА_6 базова % ставка в місяць визначається у гривнях 3 %. Розмір щомісячних платежів складає 7 % від заборгованості зі строком внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 7).

З розрахунку заборгованості вбачається, що за користування кредитними коштами за ОСОБА_6 рахується заборгованість по відсоткам 12 332,42 грн. Проте, частково стягуючи заборгованість за відсотками, судом вказано на те, що сума заборгованості по відсоткам 12 332, 42 грн. значно перевищує саму заборгованість за кредитом, та стягнув заборгованість по процентах пропорційно до заборгованості за кредитом, а саме в розмірі 1 500 грн.

Такий висновок районного суду не грунтується на діючих нормах матеріального права, оскільки законом не передбачено право суду зменшувати розмір відсотків за користування кредитом, на відміну від права суду з урахуванням ст.ст. 3, 10, 551 ЦК України зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Так, у випадку наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов'язання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами у позичальника виникає у силу ст. 1048 ЦК та умовами договору щомісячно у розмірах, встановлених умовами договору від 05 листопада 2011 року, а вимога кредитора про повернення процентів за користування кредитними коштами виникає щомісячно до повного погашення тіла кредиту, зараховується до суми заборгованості.

За вказаних обставин, рішення суду в частині зменшення розміру стягнутих із відповідачки відсотків підлягає зміні із стягненням на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 12 332,42 грн.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, колегія суддів зауважує, що за договором про надання банківських послуг (при отримання позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту ( ст. 261 ЦК України) (правова позиція ВСУ від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14)

Відповідно до умов договору, укладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_6, кінцевий термін виконання зобов'язань відповідає строку дії картки. Автоматичне неодноразове продовження дії карки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, а продовження строку дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

З наданого банку розрахунку заборгованості вбачається, що остання проплата по карті була проведена 14 листопада 2013 року, у зв'язку із чим після 25 грудня 2013 року розпочався перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів по відсоткам, що свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності по щомісячним платежам.

Разом з тим, враховуючи кінцевий строк повного погашення кредиту (що відповідає строку дії карти жовтень 2013 року), звернення ПАТ КБ «Приват Банк» до суду 19 липня 2016 року відбулося в межах трирічного строку позовної давності.

Ухвалюючи рішення про часткове стягнення на користь позивача пені визначив строк позовної давності на стягнення пені 14 листопада 2014 року та стягнув пеню у розмірі станом на 28 листопада 2014 року у розмірі 1100 грн.

Включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги не грунтується на вимогах закону. Стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Таким чином, визначення періоду стягнення пені судом першої інстанції зроблено внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

В той же час, згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За відсутності заяви сторони у спорі про застосування позовної давності правові підстави для її застосування відсутні. (правова позиція ВСУ від 04 лютого 2015 року № 6-239цс14)

Вказані норми закону залишилися поза увагою суду першої інстанції, оскільки суд застосував до позовних вимог про стягнення пені та комісії річну позовну давність за нормами ч. 2 ст. 258 ЦК України без подання відповідачкою заяви про застосування такого строку, в зв'язку із чим рішення суду в цій частині підлягає зміні зі стягненням із ОСОБА_6 пені у розмірі 3 000 грн.

В решті правових висновків суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає.

Враховуючи зміну рішення районного суду та вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України, із ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції та за подачу апеляційної скарги у сумі 2 691,23 грн.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2016 року змінити.

Збільшити розмір стягнутої із ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по процентам за користування кредитом з 1500 грн. до 12 332,42 грн. та заборгованості по пені та комісії з 1 100 грн. до 3000 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» 2 691,23 грн. судових витрат.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий :

Судді :