Справа № 442/7391/15-ц
УХВАЛА

іменем України

"01" лютого 2016 р. Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Івасівки А.П.

при секретарі Нестір А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 сільської ради, третьої особи державного реєстратора реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції про визнання незаконним рішення та скасування свідоцтва про право власності на землю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог просить визнати незаконним рішення сесії ОСОБА_3 сільської ради №260, від 10.04.2014 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення відновлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) ОСОБА_2; №330 від 07.05.2015 року «Про внесення змін до рішення ОСОБА_3 сільської ради №260 від 10.04.2014 року» про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_4 16.07.2015 року, індексний номер 40758093, на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,01 га, де власником є ОСОБА_2.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 заявив клопотання про закриття провадження у справі, з тих підстав, що підвідомчість спору визначається не тільки за субєктним складом, але й за характером взаємовідносин сторін. Покликається на постанову Верховного суду України від 09.04.2012 року №21-921а11, за якою при здійсненні повноважень власника землі рада не є субєктом владних повноважень у тому значенні цього терміна, в якому його вжито у п 1 ч.1 ст. 17 КАС України, а рівноправним субєктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію свого права розпоряджатися землею. За даним позовом ОСОБА_3 сільська рада не є власником спірної земельної ділянки, а тому не може здійснювати повноваження власника землі. Очевидно, що у цій справі орган влади виступає як субєкт владних повноважень, що прийняла спірні рішення. За даним спором по суті ставиться перед судом на вирішення питання про перевірку законності вказаних рішень з підстав порушення закону при їх прийняття органом владних управлінських функцій, повноважень відповідно прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, передачі спірної ділянки Марич.

Позивач ОСОБА_1 заперечив відносно заявленого клопотання через його безпідставність.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради ОСОБА_6 відносно заявленого клопотання, поклався на думку суду.

Представник третьої особи державного реєстратора реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції на виклик суду не зявився, хоча належним чином повідомлявся.

Вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступних міркувань.

Згідно зі ст.ст. 1,3,15 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

В позові позивач не зазначає про те, що претендує на спірну земельну ділянку для передання йому у власність.

Питання здійснювати розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, виконувати проектно-вишукувальні роботи із землеустрою з метою розробки технічної документації, надання земельних ділянок державної або комунальної власності безоплатно у приватну власність фізичній особі для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будинків і споруд та для ведення особистого селянського господарства регулюється Земельним кодексом України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій (далі - суб'єкт владних повноважень).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що сільська рада має право розпоряджатися землями територіальних громад, яке вона здійснює шляхом: передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування і вилучення їх із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викупу земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організації землеустрою; координації діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного й екологічного законодавства; обмеження, тимчасової заборони (зупинення) використання земель громадянами та юридичними особами в разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовки висновків щодо вилучення (викупу) і надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; встановлення та зміни меж районів у містах із районним поділом; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

При цьому, як вбачається зі змісту зазначеної статті, сільська рада має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Таким чином, при здійсненні повноважень власника землі рада є не субєктом владних повноважень у тому значенні цього терміна, в якому його вжито у п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС, а рівноправним субєктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію свого права розпоряджатися землею.

Що б за інших підстав - стосовно вільного вибору відповідачем як власником землі субєкта щодо надання йому певного права земельної ділянки в порядку, встановленому законом, але лише у випадку, коли відповідач не здійснював владних управлінських функцій, дозволяло розглянути справу у межах цивільного судочинства, та слід також з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач. Така позиція, також закріплена у постанові Верховного Суду України від 09.04.2012 року №21-291а11.

Так, позивач просить визнати незаконним рішення сесії ОСОБА_3 сільської ради №260, від 10.04.2014 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення відновлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) ОСОБА_2; №330 від 07.05.2015 року «Про внесення змін до рішення ОСОБА_3 сільської ради №260 від 10.04.2014 року» про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_4 16.07.2015 року, індексний номер 40758093, на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,01 га, де власником є ОСОБА_2. З тих підстав, що спірна земельна ділянка знаходиться в охоронно-прибережній зоні, фактично на березі річки, що унеможливлює доступ до користування земельними ресурсами, та відповідно зменшилась ширина проїзду загального користування з 3,5 м. до 1,89 м., що в свою чергу порушує норми ДБН-360-92 та прав водокористування. Разом з тим, вважають, що згідно ч.9. ч.10 ст. 188 ЗК України про затвердження проекту відведення та передачі земельної ділянки з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічними органами, органом архітектури.

В даному випадку також не оспорюється прийняття субєктом владних повноважень рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення відновлення меж земельної ділянки (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною особою, тобто ОСОБА_7 а не будь-якою іншою особою, спірної земельної ділянки, щоб дозволило вирішити спір у порядку цивільної юрисдикції (висновок щодо застосування вищезазначених норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року (справа № 21-493а14), від 9 грудня 2014 року (справа № 21-308а14), від 24 лютого 2015 року (справа № 21-34а15), від 06 жовтня 2015 року (справа № 21-1306а15 саме лише перевірки правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, що в даному випадку позивачем не оспорюється ).

Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що дані позовні вимоги ( за сформульованих у них підстав) випливають із відносин, що не мають приватноправового характеру, а тому сільська рада в цих відносинах не виступає як субєкт права власності, а як субєкт владних повноважень. Прийняття зазначеним органом рішення не є в цілому етапом реалізації волі власника на передачу земельної ділянки, змінює правову природу спірних відносин і перетворює цей спір у публічно-правовий.

Таким чином, предметом позову не є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, зокрема саме ОСОБА_7, тому спір не є цивільним, оскільки вимоги позивача стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку сільської ради, а сільська рада у спірних правовідносинах набуває визначальних ознак суб'єкта владних повноважень у розумінні п.7 ч.1 ст. 3 КАС України

Порушені права землекористувачів підлягають захисту в порядку, передбаченому ст. 152 ЗК України, з урахуванням обов'язкового дотримання норм чинного законодавства. Згідно із цими нормами захист прав громадян і юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, що кореспондується з вимогами ч. 2 ст. 55 Конституцій України і ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що оскарження рішень, дій та бездіяльності органів місцевого самоврядування та органів державної влади є окремим способом захисту права, пов'язаним з їх діяльністю як суб'єктів владних повноважень, що здійснюють владні функції. В іншому ж випадку (наприклад, оспорювання формування волі власника) виокремлення цього способу захисту було б позбавлено сенсу. Особа, яка реалізує своє суб'єктивне право через прийняття суб'єктом владних управлінських функцій відповідного рішення, чи вчинення ним дій, вступає з ним в публічно-правові відносини і має право на захист свого права в адміністративному суді.

У відносинах розпорядження землями державної та комунальної власності органи влади та місцевого самоврядування діють відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, а саме: на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому правова позиція суду у цій справі ґрунтується на висновках, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 01.04.10 р. № 10-рп/2010, яким надано офіційне тлумачення положень ч. 1 ст. 143 Конституції України, п. п. «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України та п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що клопотання представника відповідача ОСОБА_2 підлягає до задоволення, дану справу не належить розглядати в порядку цивільного судочинства, тому позивач для захисту своїх прав та законних інтересів мав право звернутись до місцевого загального суду в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, слід зазначити, що вимоги про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області ОСОБА_4 16.07.2015 року, індексний номер 40758093, на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,01 га, де власником є ОСОБА_2, є похідними, окремих підстав про визнання такого свідоцтва недійсним не зазначено, а тому окремому розгляду не підлягають.

При цьому позивачу відповідно до вимог ст. 206 ЦПК України слід розяснити, що розгляд його заяви відноситься до юрисдикції адміністративного судочинства та у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду від 13.11.2015 року вжито заходи забезпечення позову заборонено ОСОБА_2, жительці с. Новий Кропивник, вул. Зелена,25, Дрогобицького району Львівської області вчиняти будь-які дії щодо відчуження земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,01 га, що в с. Новий Кропивник, вул. Зелена Дрогобицького району, кадастровий номер :01:001:0460.

Тому враховуючи норми ч. 6 ст. 154 ЦПК України, так як провадження у справі закривається, вжиті заходи забезпечення позову, суд вважає за необхідне скасувати.

Керуючись ч.6 ст. 154, ст.ст. 168, 205 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Клопотання представника відповідача ОСОБА_2- адвоката ОСОБА_5 задоволити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 сільської ради, третьої особи державного реєстратора реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції про визнання незаконним рішення та скасування свідоцтва про право власності на землю закрити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду від 13.11.2015 року, а саме скасувати заборону ОСОБА_2, жительці с. Новий Кропивник, вул. Зелена,25, Дрогобицького району Львівської області вчиняти будь-які дії щодо відчуження земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,01 га, що в с. Новий Кропивник, вул. Зелена Дрогобицького району, кадастровий номер :01:001:0460.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали, а неприсутніми особами, які приймають участь у справі, в той же строк з дня отримання копії ухвали, апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд.

Суддя А.П. Івасівка