Справа № 531/2064/15-ц
Провадження № 2/531/78/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року Карлівський районний суд Полтавської області у складі :

головуючого - судді Жмурко П.Я.

при секретарі Клименко Т.М.

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Карлівка цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

24.11.2015 року до Карлівського районного суду надійшла позовна заява, в якій ПО КВПТГ «Полтаватеплоенерго» просить суд стягнути з ОСОБА_3 на їхню користь майнову шкоду в сумі 90828,80 грн., завдану підприємству під час скоєння злочину.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.07.2007 року між позивачем та ТОВ «Фірма ІОАН ЛТД» було укладено договір про відпуск теплової енергії у виді гарячої води №1323. У звязку з порушенням зобовязань за договором другою стороною, Господарським судом Полтавської області прийнято рішення про стягнення з ТОВ «Фірма ІОАН ЛТД» 90828,80 грн. заборгованості. 04.05.2012 року, перебуваючи на посаді голови ліквідаційної комісії, ОСОБА_3 подала до державного реєстратора Карлівської РДА відомості про прийняття засновником рішення про припинення (ліквідацію) юридичної особи, про що 15.05.2012 року опубліковано оголошення. При цьому голова ліквідаційної комісії нанесла збитки позивачу на суму 90828,80 грн., у з звязку з чим за їхньої заявою було порушено кримінальне провадження. Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3, будучи головою ЛК та знаючи про кредиторську заборгованість ТОВ «Фірма ІОАН ЛТД» перед ПО КВПТГ «Полтаватеплоенерго», всупереч вимогам ст. 105 ЦК, ст. 60 ГК, ст. 7 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», не вказала у фінансовому звіті від 06.11.2012 року, що був наданий до Карлівської ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області, про наявну кредиторську заборгованість у розмірі 90828,80 грн. ОСОБА_3 визнала свою вину у скоєнні кримінального правопорушення та просила звільнити її від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності. Ухвалою від 11.11.2015 року кримінальне провадження закрито, цивільний позов ПО КВПТГ «Полтаватеплоенерго» залишено без розгляду і розяснено право подати позов в порядку цивільного судочинства. Посилаючись на те, що вирок у кримінальній справі, який набрав законної сили, є обовязковим, а також на статті 1166, 22 ЦК, позивач просить суд стягнути з відповідача зазначені кошти, оскільки факт неправомірної поведінки, причинно-наслідковий звязок, наявність шкоди та вини ОСОБА_3 підтверджуються ухвалою суду від 11.11.2015 року та іншими доказами, що знаходяться в матеріалах кримінальної справи.

05.05.2016 року позивачем надано додаткові письмові пояснення до позову, в яких зазначено, що 22.06.2012 року ПО КВПТГ «Полтаватеплоенерго» направлено заяву про визнання вимог кредиторів, яку отримано представником боржника, проте всупереч вимогам ст. 105 ЦК та ст. 60 ГК ОСОБА_3 залишила таку заяву без відповіді та реагування. Крім того, ОСОБА_3 порушено вимоги Закону під час проведення процедури ліквідації і не повідомлено явного кредитора ПО КВПТГ «Полтаватеплоенерго» про ліквідацію та про такої. ТОВ «Фірма ІОАН ЛТД» ліквідована не через банкрутство, а шляхом самоліквідації, в ході якої вимоги підприємства не визнано, не включено до ліквідаційного балансу і не погашено. Борг перед кредитором мав бути сплачений в ході процедури ліквідації, а в разі відсутності достатніх коштів в ході процедури банкрутства. Позивач вважає, що ОСОБА_3 привласнила майно підприємства-боржника за рахунок якого мала бути сплачена заборгованість перед ПО КВПТГ «Полтаватеплоенерго» хочаб частково, чим нанесла вказані вище збитки підприємству.

Кожен з представників позивача в судовому засіданні підтримував вимоги позовної заяви, з зазначених у ній підстав, і просив такі задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, позовні вимоги не визнавала. В матеріалах справи міститься письмове заперечення на позов, в якому ОСОБА_3 просить суд відмовити в задоволенні позову оскільки заборгованість уже стягнута у повному обсязі - 90828,80 грн., рішеннями господарського суду Полтавської області від 27.03.2012 року та від 05.10.2012 року. В запереченні відповідач також просить суд застосувати строки позовної давності щодо вимог позивача, оскільки з моменту виникнення заборгованості минуло більше 3 років. (а.с. 45)

Представник відповідача в судовому засіданні також заперечує проти задоволення позову, з підстав що раніше названі ОСОБА_3 Представник відповідача додатково зазначив, що ухвала суду від 11.11.2015 року не є обовязковою під час розгляду даної справи, оскільки при її винесенні судом не встановлювались обставини кримінального правопорушення. Представник відповідача також зазначив, що задоволення даного позову призведе до подвійного стягнення боргу, оскільки 90828,80 грн. боргу ТОВ «Фірма ІОАН ЛТД» уже стягнуто господарським судом.

Заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями частин 1, 2, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 даної статті, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З наданих суду матеріалів вбачається, що наказами про примусове виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 15.11.2012 року, 13.04.2012 року та 05.10.2012 року стягнуто з ТОВ «ІОАН ЛТД» на користь ПО КВПТГ «Полтаватеплоенерго» борги та судові збори на загальну суму 90828,80 грн. (а.с. 7-9) Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що такі накази перебували на виконанні у ДВС, проте на даний час провадження з виконання наказів мають бути закриті, оскільки боржник ліквідований, при цьому постанов про закриття виконавчого провадження вони не отримували і самі для отримання таких до ДВС не звертались.

Суду також надано ухвалу Карлівського районного суду від 11.11.2015 року, якою задоволено клопотання захисника ОСОБА_3 і звільнено її від кримінальної відповідальності по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР 12.04.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364-1 та ч. 1 ст. 366 КК України, у звязку із закінченням строків давності; кримінальне провадження закрито; цивільний позов ПО КВПТГ «Полтаватеплоенерго» залишено без розгляду і розяснено право подати позов в порядку цивільного судочинства. (а.с. 5-6)

Звільнення від кримінальної відповідальності не є виправданням особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже підставою для відшкодування особою майнової шкоди є склад цивільного правопорушення, а саме: а) протиправна поведінка; б) шкода; в) причинний звязок між протиправною поведінкою та шкодою; г) вина особи, яка завдавала шкоду.

З ухвали від 11.11.2015 року вбачається, що при винесенні такої ОСОБА_3 визнала свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364-1 КК України (зловживання повноваженнями, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб використання всупереч інтересам юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми службовою особою такої юридичної особи своїх повноважень, якщо це завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам або інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб) та ч. 1 ст. 366 КК України (складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів). (а.с. 5-6)

При цьому, при винесенні ухвали суд не встановлював обставини кримінального правопорушення. Ухвала містить відомості щодо обставин кримінального правопорушення, які були встановлені досудовим розслідування і не перевірялись судом при винесенні ухвали. Ухвала також не містить посилання на докази, якщо такі містились в кримінальному справдженні.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України, тільки вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Ухвала Карлівського районного суду від 11.11.2015 року є належним та допустимим доказом, проте має досліджуватись в сукупності з іншими доказами. Обставини про які зазначено в цій ухвалі, як такі, що встановлені досудовим розслідуванням, підлягають перевірці судом на загальних підставах разом з іншими доказами для встановлення факту заподіяння шкоди, вини особи у заподіянні такої шкоди та усіх інших складових необхідних для настання відповідальність згідно ст. 1166 ЦК України. Так само на загальних підставах судом має бути перевірено розмір шкоди, що заподіяна підприємству.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року № 6-168цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

При цьому позивач не надав суду жодних доказів окрім ухвали від 11.11.2015 року та наказів Господарського суду. Такі докази не є достатніми для стягнення майнової шкоди в порядку ст. 1166 ЦК України з ОСОБА_3, зокрема для визначення того в якому розмірі було завдано шкоду ПО КВПТГ «Полтаватеплоенерго» та чи існує причинно-наслідковий звязок між діями ОСОБА_3, в тому числі і тими, свою вину у скоєнні яких вона визнала при винесенні ухвали, та шкодою, що була завдана підприємству і яку вони просять стягнути з відповідача.

Суд не може збирати докази самостійно. Позивач не заявляв клопотань про витребування таких, у разі якщо він мав складнощі з отриманням доказів, в тому числі і від органів досудового розслідування.

За зазначених вище обставин в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст. 1166 ЦК України, ст. ст. 27, 31, 57, 60, 79, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області, через Карлівський районний суд Полтавської області, протягом десяти днів з дня його проголошення або дня отримання копії рішення.

Суддя Жмурко П.Я.