Справа № 2/489/153/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

06 червня 2016 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участю:

представника позивача - Коваленко О.Л.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2015 р. ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що 29.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем був укладений Кредитний договір № 1405/0708/45-008, згідно з умовами якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 29 000 доларів США з виплатою 11,9 % річних за його використання на строк до 29.07.2028 р. В забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором між Банком та відповідачкою було укладено також договір іпотеки, за яким він передав в іпотеку АДРЕСА_1. Однак у встановленому кредитним договором порядку відповідач свої зобов?язання не виконував, в зв?язку з чим станом на 28.07.2015 р. утворилась заборгованість в сумі 668 029 грн. 89 коп.

25.05.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк») та АТ «Дельта Банк» було укладено Договір прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі і на умовах, передбачених договором, ПАТ «Сведбанк» передав позивачу права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «ДельтаБанк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора.

Посилаючись на вищевикладене ПАТ «Дельта Банк» просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1405/0708/45-007 від 29.07.2008 р. в сумі 668 029 грн. 89 коп. (тіло кредиту - 575 108 грн. 21 коп., відсотки - 92 921 грн. 68 коп.) звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ПН ММНО Ягужинською К.Т., шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк» (); визнати за ПАТ «Дельта Банк» () право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк». В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що при укладенні кредитного договору йому не було повідомлено Банком про загальну вартість кредиту. Як наслідок кредит було укладено на невигідних умовах. В разі, якщо б ОСОБА_3 було відомо про дійсну загальну вартість кредиту, він би не уклав кредитний договір. За таких обставин позивач вважає, що Банк навмисно ввів його в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Також ОСОБА_3 посилається на те, що оскільки кредитний договір був укладений ним під впливом обману, як наслідок недійсним є і договір іпотеки.

Представник ПАТ «ДельтаБанк» в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Зустрічний позов не визнала.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні первісний позов не визнав. Зустрічний позов підтримав в повному обсязі.

Дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін, суд встановив наступне.

29.07.2008 р. між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір № 1405/0708/45-008, відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 29 000 доларів США на строк до 29.07.2028 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,9 % річних.

Відповідно до розділу 5 Кредитного договору позичальник зобов'язаний забезпечити своєчасну оплату ануїтентних платежів, передбачених договором, належним чином виконувати свої обов'язки по сплаті відсотків, комісій.

В забезпечення виконання позичальником зобов?язань за Кредитним договором 29.07.2008 р. між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений Іпотечний договір № 1405/0708/45-008-Z-1, посвідчений ПН ММНО Ягужинською К.Т., зареєстрований в реєстрі за № 3186. Згідно умов даного Договору ОСОБА_3 передав в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 31,1 кв.м., житлова площа - 16,4 кв.м., яка складається з однієї житлової кімнати.

Згідно п. 1 Іпотечного договору іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя за кредитним договором № 1405/0708/45-008 від 29.07.2008 р.

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ПН ММНО Ягужинською К.Т. 29.07.2008 р. за реєстровим № 3182.

25.05.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» продало права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема за кредитним договором № 1405/0708/45-008, укладеним з ОСОБА_3

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Внаслідок неналежного виконання позичальником ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, станом на 28.07.2015 року, утворилась заборгованість в розмірі 668 029 грн. 89 коп., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 575 108 грн. 21 коп., заборгованість за відсотками - 92 921 грн. 68 коп.

Суд не може прийняті до уваги твердження відповідача щодо недійсності кредитного договору, та, відповідно, іпотечного, із посиланням його на те, що кредитний договір був укладений ним під впливом обману, оскільки Банк навмисно ввів його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме - фінансовий ризик, через наступне.

Відповідно до ст.ст. 202-204, 215 правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог зазначеного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов'язковими для виконання.

У відповідності до ст. 628, 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог та заперечень.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що при укладені ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 кредитного договору сторонами було досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, протягом тривалого часу відповідач виконував свої зобов'язання за договором, ОСОБА_3 не надано доказів на підтвердження обставин, які б давали підстави вважати, що Банк навмисне ввів його в оман щодо умов договору, суд вважає, що підстави для визнання кредитного договору № 1405/0708/45-008 недійсним - відсутні.

Крім того на підтвердження ознайомлення ОСОБА_3 зі змістом кредитного договору та умов кредитування Банком надано до суду копію Бюлетеню, що містить відомості про розмір кредиту, форму його видачі, максимальний термін кредитування, процентну ставку, додаткові комісії тощо, який був особисто підписаний відповідачем.

Також не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки, оскільки інших підстав його недійсності, окрім визнання недійсним кредитного договору, суду не надано.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки.

У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

ПАТ "Дельта Банк" письмово зверталось до позичальника та іпотекодавця ОСОБА_3 з вимогою щодо погашення наявної заборгованості, а також попереджав про можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Відповідно до п. 10.3 Іпотечного договору іпотекодержатель має право обирати порчдок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

З наданого позову вбачається, що позивач ПАТ «ДельтаБанк» просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем - Банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному

договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за

вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки

предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Разом з тим зі змісту Іпотечного договору № 1405/0708/45-008-Z-1 не вбачається вказівки на те, що іпотекодержатель має право на звернення стягнення на заставлене майно шляхом визнання права власності на нього. Доказів існування Договору про задоволення вимог іпотекодержателя суду не надано.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги положення ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог про звернення стягнення на заставлене майно шляхом його продажу з прилюдних торгів.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 2496 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 30,62,202,88, 209 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1405/0708/45-008 від 29.07.2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_3, яка станом на 28.07.2015 року, складає 668 029 грн. 89 коп., з яких - тіло кредиту - 575 108,21 грн., відсотки - 92 921,69 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 2496 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: