РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1312/15-ц

08 лютого 2016 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

секретар судового засідання Шепель Ж. С.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представників третьої особи ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, третя особа Орган опіки та піклування Костопільської міської ради про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про позбавлення його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася донька ОСОБА_7. Шлюб згодом був розірваний. Відповідач проживає окремо від неї та дитини, з жовтня 2013 року участі у вихованні доньки не приймає, не проявляє щодо неї батьківської турботи та уваги, не зустрічається із нею, не цікавиться її життям і здоров'ям, навчання та дозвіллям, не надає матеріальної допомоги на утримання. Крім того, позивач зазначає, що відповідач не надає згоди на виїзд дитини за кордон для відпочинку, оздоровлення та для участі у концертах та конкурсах разом із гуртом «Веселка», який відвідує ОСОБА_7. Позивач посилаючись на те, що ОСОБА_6 самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали пославшись на викладені у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях обставини. Додатково позивач пояснила, що відповідач після розірвання шлюбу у жовтні 2013 року донькою не цікавиться, коштів на її утримання не дає, маючи кошти на свій відпочинок, не надає кошти на оздоровлення дитини та навіть не дає згоду на виїзд за кордон для відпочинку разом з нею.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях. Крім того зазначив, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з незалежних від нього обставин, а саме через те, що юридична особа на яку він працює несвоєчасно перераховувало із його заробітної плати кошти на сплату аліментів, а також банківський рахунок позивача з певного часу заблокований, що не дало змогу своєчасно зараховувати кошти по аліментах. Разом з тим, відповідач зазначив, що дійсно не спілкується із донькою певний період час, але це виникло через те, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. До шкоди доньки не приходив часто лише через те, що працює з понеділка по п'ятницю поза межами м.Костопіль, Щодо надання згоди на виїзд за кордон ОСОБА_6 зазначив, що згоден надавати згоду позивачу згоду на виїзд за кордом доньки, але виключно на оздоровлення та на лікування під час канікул чи на час проведення конкурсу із гуртом «Веселка», та навіть надавав такі дозволи, однак не згодний на надання згоди на виїзд дитини за кордон на постійне місце проживання і за це дуже переживає.

Представники третьої ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали рішення Органу опіки та піклування Костопільської міської ради про не доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та висловили свою думку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову.

Допитана свідок ОСОБА_8 повідомила суду, що з літа 2013 року являється сусідкою позивача по сходовій клітці і підтримує з нею дружні відносини, добре знайома із донькою ОСОБА_7, однак відповідача не знає та ніколи не бучила щоб він відвідував доньку. Сварки та конфлікти у сім'ї позивача відсутні.

Свідок ОСОБА_9 в судому засіданні зазначила, що її донька ОСОБА_16 підтримує дружні відносини із донькою сторін Діною, вони часто спілкуються та ходять в один клас, разом відпочивають та проводять дозвілля. Не одноразово ОСОБА_7 приходить до них в гості і при спілкуванні із нею вона помітила, що дитина не бажає спілкуватися про батька, відповідача по справі, називає його на прізвище, зараз для неї є інший тато, ОСОБА_15, про якого вона з радістю постійно розповідає. Крім того свідок повідомила, що хоч відповідача вона і знає, однак бачила його поряд з донькою ОСОБА_7 ще, коди остання ходила в садок.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомила, що є рідною сестрою позивача та хрещеною неповнолітньої ОСОБА_7, а тому їй достовірно відомо, що з моменту розлучення відповідач матеріальної допомоги дитині не надає, не спілкується з нею навіть по телефону, не цікавиться її здоров'ям та життям. Коли дитина потрапила до лікарні у літку позаминулого року відповідач жодного разу не відвідував її, навіть не подзвонив та не поцікався чим можна допомогти, ліки купувала мати позивача та чоловік свідка. ОСОБА_11 до відповідача ставиться негативно.

Свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні повідомив, що він є ріднім братом відповідача і йому достовірно відомо, що ОСОБА_6 не спілкується із донькою лише через те, що позивач чинить перешкоди у даному спілкуванні. Адже останній раз, коли відповідач брав дитину, то позивач повідомила працівників міліції, що дитину викрали і слідчі приїхали до батьків відповідача та забрали дитину. Крім того, свідок зазначив, що основною причиною позбавлення батьківських прав для позивач є лише те, що вона хоче вивести дитину на постійне місце проживання за кордон. Також свідок зазначив, що відповідач возив доньку на прогулянку до розважального центру «Екватор» два роки тому, весною. Разом з тим свідок зазначив, що йому відомо, що відповідач дарував дитині іграшки та планшет, купував курточку дитині. При спілкуванні з ОСОБА_7 було видно, що дитина залякана.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що є класним керівником неповнолітньої доньки сторін, відповідача, за три роки навчання дитини в школі, лише раз приходив в школу та підходив до неї щоб запитати, як ОСОБА_7, на що вона запитала його хто він та ОСОБА_6 пояснив, що є батьком ОСОБА_11. Розмовляла з відповідачем не довго, адже починався урок. В цей час ОСОБА_7 заховалась за школою та не хотіла йти в клас. Також свідок повідомила, що навчанням та вихованням дитини займається мама, позивач по справі та окрім того її теперішній чоловік ОСОБА_15, якого дитина називає татом.

Допитана в якості свідка неповнолітня ОСОБА_7, 2006 року народження, повідомила суду, що відповідач не відвідував її вже більше одного року, останній подарунок, який вона від нього отримувала був планшет, який на даний час поламався. На даний час називає татом нового чоловіка мами, ОСОБА_15.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що з 20.05.2006 року по 15.09.2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.6).

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження (а.с.5).

Судом встановлено, що ще до офіційного розірвання шлюбу, а саме з квітня 2010 року, сторони припинили шлюбно-сімейні відносини і стали проживати роздільно. Вказана обставина підтверджується показаннями позивача та відповідача наданими в судовому засіданні.

Неповнолітня донька сторін ОСОБА_7 проживає разом із матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1

У відповідності до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов'язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства».

За змістом ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ці підстави є вичерпними.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30.03.2007 року визначено, що позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьків обов'язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини, на те, щоб малолітня дитина проживала з ними закріплено і в положеннях ст.ст.151, 160,163 СК України.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що при позбавленні батьківських прав суди повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Крім того, у даному рішенні Європейським судом звернуто увагу, що при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов'язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав.

У відповідності до рішення Костопільського районного суду від 2.12.2010 року з відповідача ОСОБА_6 починаючи з 20.12.2010 року щомісячно стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь позивача ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття.

В ході розгляду справи встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований, є працівником Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Рівненській області. Нарахування заробітної плати йому здійснюється за місцем реєстрації юридичної особи Державної архітектурно-будівельної інспекції України в місті Києві (а.с.63).

З розрахунку заборгованості по аліментах наданого на запит суду відділом Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, встановлено, що за період з 01.08.2015 року по 31.12.2015 року заборгованість по аліментах у ОСОБА_6 становить 6265 грн. 33 коп. (а.с.117).

Суд рахує безпідставними твердження позивача про злісне ухилення відповідача від сплати аліментів, адже не вбачає його прямої вини в утворені заборгованості.

Крім того, суд не бере до уваги твердження сторони позивача, що відповідач нехтуючи своїми батьківськими обов'язками чинить перешкоди у реалізації прав дитини на належний рівень розвитку та виховання, оскільки не надає прав на виїзд дитини за кордон, адже ОСОБА_1 не надано достатніх доказів для того, що виїзд дитини за кордон є сприятливим для неповнолітньої та це буде в її інтересах, а не лише в інтересах позивача. Також даний факт спростовується наданими відповідачем копіями заяв завірених нотаріусом про надання права на виїзд за кордон доньки ОСОБА_7 (а.с.62).

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не спілкується з дитино більше року, однак суд вважає, що це відбулося не лише з вини відповідача. Так, як під час робочого тижня з понеділка по п'ятницю ОСОБА_6 перебуває по роботі по за межами міста Костопіль, що позбавляє його можливості відвідувати дитину як у школі так і поза її межами, а також те, що відносини у сторін є напруженими і не має єдиної згоди щодо встановлення часу та місця відвідування дитини. Крім того суд бере до уваги, що за ініціативою відповідача головою Костопільської районної державної адміністрації вирішувався спір між батьками щодо участі батьками у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_7, 2006 року народження (а.с.61).

Так, в ході розгляду справи встановлено ОСОБА_6 не є особою, яка злісно ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. З цього приводу відповідача не було піддано, а ні кримінальній відповідальності за ст. 166 Кримінального кодексу України, а ні навіть адміністративній відповідальності за ст.184 КупАП.

Відповідач пояснив суду, що бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, а також погасити всю заборгованість по аліментах.

Відповідно до положень статей 10 та 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно його неповнолітньої доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов'язками.

Вирішуючи даний спір, суд не приймає до уваги наданий Органом опіки та піклування Костопільської міської ради, висновок щодо не доцільності позбавлення відповідача ОСОБА_6 батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.93), оскільки останній складений із порушенням вимог ч.5 ст. 19 СК України, а саме під час винесення даного висновку органом не обстежувались умови проживання дитини, батьків.

Враховуючи, що зі сторони відповідача мав місце факт відсутності спілкування з дитиною більше одного року, та беручи до уваги наявність певних перешкод відповідача у спілкуванні з донькою, а також, що на час постановлення рішення не встановлено причин неповажності не виконання відповідачем батьківських обов'язків, через які доцільно було б позбавити батьківських прав ОСОБА_13 та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає за необхідне в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відмовити, попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування в особі Органу опіки та піклування Костопільської міської ради контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 150, 164, 165 СК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, Рішенням Європейського суду з прав людини «Справа «Савіни проти України»» від 18.12.2008 року, ст. 10, 11, 60, 88, 209, 210, 212-215, 217 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_6, третя особа Орган опіки та піклування Костопіслької міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити за необгрунтованістю.

Попередити ОСОБА_6 про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

Покласти на Орган опіки та піклування Костопільської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_6 батьківських обов'язків.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяО. С. Цвіркун