Справа № 520/8527/16-ц
Провадження № 2/520/4093/16
09.11.2016 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Васильків О.В.
при секретарі Дідур Г.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд, -
20.07.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики із урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 13 451,64 грн., та три відсотки річних у розмірі 516,00 грн., а всього 13 967,64 грн. При цьому, позивач посилається на те, що у 2013 році відповідач взяв у нього в борг кошти у розмірі 300 дол. США, та зобовязався повернути кошти до 31.03.2014 року, про що відповідачем було складено особисту розписку від 20.02.2014 року. Однак, кошти відповідачем не повернуті, у зв'язку із чим, позивач змушений звернутися до суду із позовом.
До судового засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, повідомлявся належним чином, до суду надано заяву позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Як встановлено у судовому засіданні, 20.02.2014 року відповідач ОСОБА_2 склав особисту розписку, згідно якої він зобовязується до 31.03.2014 року повернути ОСОБА_1 300 дол. США, які отримав у борг у 2013 році /а.с. 9/.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача за розпискою від 20.02.2014 року підлягають стягненню кошти у розмірі 300,00 дол. США еквівалентно по курсу НБУ становить 7458,00 грн.
Судом досліджено розрахунок заборгованості ОСОБА_2, який наданий позивачем до позову /а.с. 4/, з якого вбачається, що розрахована позивачем сума заборгованості відповідача становить: 300 дол. США, що еквівалентно 7458 грн. по курсу НБУ, 3 % річних за період прострочення з 31.03.2014 року по 20.07.2016 року 516,00 грн.; інфляційне збільшення боргу за період з 31.03.2014 року по 20.07.2016 року 5993,64 грн.
Стосовно вимог позивача про стягнення заборгованості в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст. 1046 ЦК України, а укладений між ними договір відповідає вимогам ст.1047 ЦК України. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривні. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки індекс інфляції показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначено договором у гривні. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник у випадку прострочення виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора має сплатити 3% річних від простроченої суми.
Факт укладення договору позики в іноземній валюті (доларах США) доведений, оскільки сторони визначили в розписці від 20.02.2014 року про надання та повернення боргу грошовий еквівалент в доларах США.
З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають частковому задоволенню, а саме суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість: 3 % річних за період прострочення з 31.03.2014 року по 20.07.2016 року 516,00 грн., а інфляційне збільшення боргу за період з 31.03.2014 року по 20.07.2016 року 5993,64 грн. не підлягає задоволенню.
Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають частковому, так як частково обґрунтовані та доведені, а саме суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 300 дол. США, що еквівалентно 7458,00 грн., та 3 % річних 516,00 грн.
Ухвалою суду від 28.07.2016 року відстрочено позивачу до ухвалення судового рішення по справі сплату судового збору за подання позовної заяви до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Відповідно до п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» /в редакції від 01.09.2015 року/, ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.
Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір розмірі 551,20 грн.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 526, 610-612, 625, 1046 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, заборгованість за договором позики від 20.02.2014 року у розмірі 300 дол. США /триста доларів США/, що еквівалентно по курсу НБУ 7 458,00 грн. /сім тисяч чотириста пятдесят вісім гривень 00 копійок/ та 3 % річних від простроченої суми за період з 31.03.2014 року по 20.07.2016 року 516,00 грн. /пятсот шістнадцять гривень 00 копійок/.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. /п'ятсот двадцять одна гривня 20 копійок/.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Суддя Васильків О. В.