Номер провадження: 22-ц/785/1413/16
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С. Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Калараш А.А.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2015 року,

встановила:

У червні 2015 р. ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому з врахуванням пояснень до позову від 18.09.2015 р., остаточно просив стягнути з відповідачки на його користь - 12 348,56 Євро з конвертацією цієї суми в національну валюту України по курсу Національного банку України на день здійснення платежу, за вирахуванням - 140 990,91 грн., які стягненні за рішенням суду від 01.12.2012 р. та - 1 809,90 грн., які стягненні за рішенням суду від 16.10.2014 р..

ОСОБА_4 у позові посилався на те, що відповідно до укладеного між сторонами договору відсоткової позики від 27.10.2008 р., зі змінами від 05.02.2009 р., відповідачка отримала від нього позику в загальному розмірі - 26 000 Євро, під 18% річних, строком - до 17.05.2010 р.. У встановлений строк відповідачка гроші не повернула.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.02.2012 р. стягнуто на його користь з ОСОБА_5 борг у розмірі - 23 020 Євро, що за курсом НБУ станом на 01.02.2012 р. складало - 252 462,64 грн.. В порядку примусового виконання вказаного рішення суду з відповідачки у різні часи загалом стягнуто - 10 671,4 Євро, що за відповідними курсами НБУ загалом становить - 111 464,73 грн..

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2014 р., зв'язку з невиконанням боргових зобов'язань за вищевказаним рішенням суду, з відповідачки на його користь стягнуто відсотки з листопада 2011 р. по липень 2014 р., три відсотки річних та інфляційні втрати, в порядку ст. 625 ЦК України, а всього стягнуто - 110 250,44 грн..

Оскільки у договорі позики зобов'язання визначено в іноземній валюті, підлягаюча сплаті сума у гривнях повинна визначатися за офіційним курсом Євро на день здійснення платежу. Ухвалення судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті. Сума в національній валюті України, що є різницею між стягнутою за рішеннями суду сумою боргу у гривні на час їх ухвалення, та сумою боргу, еквівалентною - 23 020 Євро по курсу НБУ на день здійснення платежу, утворилася внаслідок триваючого невиконання відповідачкою зобов'язання з повернення боргу за договором позики.

Позивач у судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Представник позивача надав заяву про підтримку позову та розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка у судове засідання не з'явилася. Про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Представник відповідачки надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.11.2015 р. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_4, посилаючись на ухвалення рішення з неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_5 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала. Її представник у судовому засіданні вважала необхідним скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Посилалася на те, що рішення є законним та обґрунтованим. Суд першої інстанції правильно встановив відсутність підстав для задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими (а. с. 60 - 63).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам діючого законодавства (ст. 92 Конституції України, ст. ст. 11, 15, 192, 193, 509, 525, 526, 533, 1046 ЦК України, ст. ст. 11, 60, 179, 213 ЦПК України). Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Встановлено, що 27.10.2008 р. між сторонами був укладений договір відсоткової позики, до якого 05.02.2009 р. сторони внесли зміни. Відповідно до вказаного договору відповідачка отримала у позивача позику в загальному розмірі - 26 000 Євро, під 18% річних, зі строком повернення - до 17.05.2010 р. (а. с. 11 -12 зворотня сторона).

У встановлений строк відповідачка гроші не повернула.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.02.2012 р. стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 борг у розмірі - 23 020 Євро, що за курсом НБУ станом на 01.02.2012 р. складало - 252 462,64 грн. (а. с. 13 - 16). З вказаного рішення вбачається, що позивач просив стягнути борг у гривні за курсом Євро на день ухвалення судового рішення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

На виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист (а. с. 17), було відкрито виконавче провадження (а. с. 18).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2014 р., у зв'язку з невиконанням грошового зобов'язання за вищевказаним рішенням суду, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягнуто відсотки за період - з листопада 2011 р. по липень 2014 р., та в порядку ст. 625 ЦК України - три відсотки річних та інфляційні втрати, а всього стягнуто - 110 250,44 грн. (а. с. 23 - 25).

На виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист (а. с. 26).

Згідно листа Першого Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції від 08.07.2014 р. у ході проведення виконавчих дій за зведеним виконавчим провадженням про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 та на користь ОСОБА_6 грошових сум, на користь ОСОБА_4 з листопада 2012 р. по травень 2014 р. загалом стягнуто - 111 464,54 грн. (а. с. 30).

Між сторонами виникли правовідносини з виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі рішення суду.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів.

Згідно зі ст. 92 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Такими випадками є ст. 193 , ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закон України від 16.04.1991 р. № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93, Закон України від 23.09.1994 р. № 185/94-ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 р., справа № 6-79цс14.

Частиною 1 ст. 360-7 ЦПК України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій територій України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим, при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні.

У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземною валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Крім того, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями вищевказаних статей та ст. 27, 31 ЦПК України тільки позивач визначає підстави та предмет позову. Суд, відповідно до ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.02.2012 р. вбачається, що ОСОБА_4 у позові просив стягнути з ОСОБА_5 суму боргу в гривнях за курсом Євро на час ухвалення рішення суду. На підставі цього рішення суду виникло грошове зобов'язання у гривнях.

У зв'язку з його невиконанням за позовом ОСОБА_4 рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2014 р. були стягнуті інфляційні втрати та три проценти річних в порядку ст. 625 ЦК України.

Оскільки попереднім рішенням суду, за відповідним позовом ОСОБА_4, стягнуто суму боргу за встановленим НБУ курсом Євро, а в подальшому за позовом останнього було ухвалено рішення про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апелянта-позивача про наявність підстав для стягнення боргу у сумі - 23 020 Євро, за відповідним курсом гривні на день здійснення платежу з врахуванням сум, стягнутих попередніми рішеннями суду, не відповідають обставинам справи, а тому не приймаються колегією суддів до уваги.

За викладених вище обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_4, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

А. А. Калараш