Справа №592/6528/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Хитров Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/1727/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Собини О. І. , Околота Г. М.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 вересня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа: Управління Держкомзему в м. Суми про узгодження меж із суміжними землекористувачами, -

в с т а н о в и л а:

14 липня 2015 року ОСОБА_3 звернулася з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що вона є власницею земельної ділянки № НОМЕР_1 розміром 0,09 га, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Комсомольська (Д. Галицького), на якій знаходиться будинок переданий їй за договором довічного утримання. Розмір ділянки, яка передавалася їй в користування рішенням Сумської міської ради від 23.04.1997 року не співпадає з розміром фактично переданої їй на 0,01 га. Розмір земельної ділянки зменшений за рахунок збільшення сусідніх земельних ділянок. Вона не може реалізувати своє право власності шляхом виготовлення правовстановлюючого документу на його підтвердження, бо відповідачі ухиляються від погодження меж. Остаточно уточнивши позовні вимоги просить встановити порядок користування земельними ділянками між суміжними землекористувачами - між нею та відповідачами - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_9 погодити межі (встановити та закріпити в натурі межі її земельної ділянки на території Сумської міської ради за адресою: вул. Д.Галицького (колишня - Комсомольська), НОМЕР_1 м. Суми. У випадку відмови від підписання акту узгодження меж - визнати акт законним без узгодження з відповідачами для проведення в подальшому завершення приватизації вказаної земельної ділянки для виготовлення техдокументації

Рішенням суду у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. В доводах апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції незаконне, несправедливе і необґрунтоване. Зазначає, що в судовому засіданні не допитані всі учасники судового процесу. Окрім того, суд необґрунтовано відмовив у задоволенні її клопотання про проведення експертизи та у залученні спеціаліста для пояснень щодо складеної нею схеми. Судом не враховано, що розмір її земельної ділянки зменшений за рахунок збільшення сусідніх земельних ділянок. Суд не надав оцінки побудові гаража на межі земельних ділянок ОСОБА_5, ОСОБА_6 та її земельної ділянки, не врахував наданих нею схем, з яких вбачається скільки і яким чином захоплена її земельна ділянка з боку земельної ділянки ОСОБА_4

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_3 та її представника адвоката Литовченко Л.І., відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_7 та їх представника ОСОБА_13, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_14, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенню позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала безсумнівних доказів, що вона може претендувати на земельну ділянку площею, 0,09 га та існування відповідної землевпорядної документації, яка підтверджує вказані обставини, в тому числі і існування акту погодження меж із суміжними землекористувачами, який підлягає погодженню, існування у неї будь-якого права на суміжні земельні ділянки, які б вимагали узгодження або визначення порядку користування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно договору довічного утримання від 15 серпня 1994 року ОСОБА_3 є власником будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в м. Суми, вул. Д.Галицького (колишня -Комсомольська), НОМЕР_1 (а. с. 7).

Рішенням Сумської міської ради від 23 квітня 1997 року ОСОБА_3 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,09 га, розташовану за адресою: м. Суми, вул. Комсомольська, НОМЕР_1 (а. с. 6).

На підставі вказаного рішення Сумської міської ради ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 площею 0,080 га.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 серпня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Сумської міської ради державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на землю, виданий 13.03.1998 року ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,080 га, розташовану за адресою: м. Суми, вул. Комсомольська, НОМЕР_1, скасовано (а. с. 11-12).

Зазначеним рішення суду встановлено, що при видачі державного акту на право власності на землю ОСОБА_3 були порушені вимоги Інструкції про порядок оформлення, реєстрації та збереження державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, а саме: не проведені підготовчі роботи, без яких державний орган не мав права видавати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Зокрема, не було проведено узгодження та встановлення в натурі меж земельної ділянки ОСОБА_3 з нею як землекористувачем та іншими суміжними землекористувачами.

Як пояснила в судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_15 - заступник директора ТОВ «Опус Ресурс», ОСОБА_3 звернулась до них з приводу виготовлення нової технічної документації для оформлення прав власності на земельну ділянку по вул. Д. Галицького, НОМЕР_1 в м. Суми. Нею було виготовлено план земельної ділянки, яка фактично знаходиться у користуванні ОСОБА_3 та визначено її площу у розмірі 0,0824 га. На таку площу ОСОБА_3 відмовилась від подальшого виготовлення технічної документації, так як вважає, що її земельна ділянка повинна бути більшої площі.

Відповідно до п. г ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно ч. 3 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Ст. 55 Закону України від 22.05.2003 року № 858-IV «Про землеустрій» передбачено, що власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

Згідно зі ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах, вирішують органи місцевого самоврядування.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Встановлення меж - процес закріплення в правовому документі меж власності із узгодженою і зареєстрованою точною лінією розмежування. Саме на підставі встановлених в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок видаються документи, що посвідчують права на землю.

Порядок відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначений в Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затв. Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376. Розділом ІУ зазначеної Інструкції передбачено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Закріплення відновлених меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками здійснюється виконавцем, яким є юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою, у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів суміжних земельних ділянок або уповноваженої ним (ними) особою.

Відновлення та визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відноситься до робіт з землеустрою та може виконуватись тільки юридичними або фізичними особами, які отримали відповідну ліцензію на проведення таких робіт.

Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 посилається на те, що розмір її земельної ділянки повинен бути більшим та складати 0,09 га, а тому вона не погоджується з існуючими фактичними межами, які розділяють її земельну ділянку із земельними ділянками відповідачів. В підтвердження своїх вимог вона посилається на схематичний план земельної ділянки від 2002 року, який міститься в технічному паспорті на належний їй будинок, згідно якого площа земельної ділянки складає 867 кв. м. та межі земельної ділянки є дещо іншої конфігурації. Проте, на зазначеному плані зафіксовано межі та площу земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні власника будинку, на час його складання. В той же час відповідний акт про визначення та затвердження меж її земельної ділянки в натурі, які б визначали площу земельної ділянки в 0,09 га, та який, як вона вважає, повинні узгодити відповідачі, нею суду не надано. А тому є незрозумілим який саме акт, у випадку відмови його підписання відповідачами, просить визнати законним без узгодження з відповідачами, позивачка. Крім того, такий спосіб захисту землекористувачів, як встановлення порядку користування суміжними земельними ділянками, не передбачений діючим законодавством.

В акті постійно діючої комісії з вирішення земельних спорів на території м. Суми стосовно розгляду звернення на особистому прийомі у першого заступника міського голови заяви ОСОБА_3 від 18.11.2014 р. № Л-2286/02.02.01-04 щодо меж та скасування приватизації земельної ділянки № НОМЕР_1 по вул. Комсомольська в м. Суми зазначено, що у зв'язку зі скасуванням державного акта на право приватної власності на землю від 13.03.1998 року № 11034 та на підставі рішення Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 необхідно повторно приймати рішення Сумською міською радою про надання земельної ділянки у власність ОСОБА_3 на підставі технічної документації із землеустрою в порядку, визначеному ст. 118 Земельного кодексу України. Рекомендовано ОСОБА_3 надати до Сумської міської ради погоджену та сформовану відповідну технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку № НОМЕР_1 по вул. Комсомольська площею 0,0835 га для її затвердження та надання у власність земельної ділянки в порядку, визначеному ст. 118 Земельного кодексу України. Вказаний акт був затверджений рішенням виконкому Сумської міської ради від 20 січня 2015 року за № 45 (а. с. 53-54).

Зміст зазначеного акту постійно діючої комісії з вирішення земельних спорів на території м. Суми свідчить про те, що спір ОСОБА_3 із сусідніми землекористувачами, якими є відповідачі у справі, щодо меж їх земельних ділянок, органом місцевого самоврядування не вирішувався.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд не надав оцінки побудові гаража на межі земельних ділянок ОСОБА_5, ОСОБА_6 та земельної ділянки ОСОБА_3, не врахував наданих нею схем, з яких вбачається скільки і яким чином захоплена її земельна ділянка з боку земельної ділянки ОСОБА_4, колегія суддів не приймає їх до уваги у зв'язку з наступним.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 вересня 2013 року було задоволено частково позов ОСОБА_3 та визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 у м. Суми, площею 0,1000 га, виданий 26.05.2005 року ОСОБА_4 Цим рішенням суду встановлено, що лінійні розміри, конфігурація визначені у державному акті на право власності на земельну ділянку виданому ОСОБА_4 не відповідають фактичній межі (існуючій огорожі). Межа визначена державним актом проходить через кут будинку ОСОБА_3 по вул. Комсомольській, НОМЕР_1, що підтверджується висновком технічної експертизи. В судовому засіданні представник ОСОБА_4 пояснив, що на даний час остання займається виготовленням нової технічної документації відповідно до фактичного користування земельною ділянкою. Тобто зазначеним рішенням суду не встановлено, що у ОСОБА_4 фактично знаходиться у користуванні земельна ділянка до якої входить частина земельної ділянки ОСОБА_3 Ним встановлена невідповідність державного акту фактичному користуванню земельною ділянкою. Спір же між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користування присадибною земельною ділянкою у зв'язку з будівництвом гаражу вирішено рішенням Ковпаківського суду районного суду м. Суми від 24 травня 2006 року, яке частково скасовано рішенням Апеляційного суду Сумської області від 25 липня 2006 року. Зазначеними рішеннями судів задоволено позов ОСОБА_16 та визнано право власності в порядку спадкування на гараж, побудований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 в м. Суми в 1979 році. Задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_3 Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом встановлення обладнання для відводу стічних вод з даху гаража в бік свого двору і демонтувати закріплений на огорожі душ (а. с. 84-88).

Колегія суддів також вважає, що судом першої інстанції, враховуючи предмет та підстави позову ОСОБА_3, обґрунтовано відхилено її клопотання про призначення в даній справі технічної експертизи.

Враховуючи встановлені обставини справи та надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, наведені норми матеріального права, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сторони не позбавлені можливості вирішити спір щодо меж земельних ділянок в інший спосіб, передбачений діючим законодавством.

Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -