У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 16 серпня 2006 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 3 тис. доларів США зі сплатою 16,80 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 9 грудня 2010 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «А-Банк») укладено договір поруки № 167.

Зазначає, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 9 грудня 2010 утворилася заборгованість в розмірі 5 023, 82 долари США.

З огляду на викладені обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив позов задовольнити та стягнути кредитну заборгованість.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2012 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 16 серпня 2006 року станом на 9 грудня 2010 року у загальному розмірі 70,42 долари США, що еквівалентно 1 688 грн 67 коп. та складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 31,86 доларів США, що еквівалентно 827 грн 72 коп. та заборгованості за відсотками у розмірі 38,56 доларів США, що еквівалентно 924 грн 66 коп.

Стягнуто з ПАТ «А-Банк» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 16 серпня 2006 року у розмірі 200 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що банк не надав суду доказів видачі кредиту та відсутня деталізація розрахунку заборгованості.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що сторони уклали кредитний договір, який відповідач належним чином не виконує. Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2011 року, яке набрало законної сили, за кредитним договором від 16 серпня 2006 року стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість станом на 17 листопада 2010 року, а тому з відповідача слід стягнути різницю заборгованості станом на 9 грудня 2010 року, у межах позовних вимог.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що 16 серпня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, за умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 3 тис. доларів США з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки, зі сплатою за користування кредитом 20,40 % річних, та сплатою комісії за порушення строків платежу.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором, між банком та відповідачем ПАТ «А-Банк» укладено договір поруки від 20 жовтня 2010 року № 167, за умовами якого ПАТ «А-Банк» зобов'язалася відповідати перед кредитором за порушення боржником взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2011 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість станом на 17 листопада 2010 року, а тому з відповідача слід стягнути заборгованість станом на 9 грудня 2010 року, у межах позовних вимог.

Вирішуючи спір про стягнення кредитної заборгованості, суд апеляційної інстанції не перевірив доводів відповідача щодо розміру заборгованості, розрахунку заборгованості за указаним кредитним договором з урахуванням розміру стягнутої заборгованості за указаним вище заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2011 року та періоду, за який стягується борг. У порушення положень ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України апеляційний суд не навів мотивів відхилення цих доводів та не навів повного розрахунку заборгованості. Таким чином, висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, є передчасними.

Крім того, відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - Пленум), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч. ч. 1 і 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 17) або ГПК України (ст. ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-745цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, суду апеляційної інстанції слід перевірити, чи наявні підстави для закриття провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк»» про стягнення заборгованості.

Таким чином, ураховуючи те, що апеляційним судом не встановлені всі фактичні обставини від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судове рішення апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик