У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполіпласт-плюс» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполіпласт-плюс» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, просив поновити його на роботі у товаристві з обмеженою відповідальністю «Укрполіпласт-плюс» (далі - ТОВ «Укрполіпласт-плюс») на посаді заступника директора, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з червня 2011 року він працював на посаді заступника директора ТОВ «Укрполіпласт-плюс». У березні 2013 року директор цього товариства змусив його написати заяву про відпустку без збереження заробітної плати з 1 березня 2013 року по 1 червня 2013 року.

Під час ознайомлення його представником із матеріалами справи за іншим позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Укрполіпласт-плюс» 28 липня 2014 року стало відомо про те, що наказом від 1 квітня 2013 року останнього було звільнено з роботи за прогул.

Наказ про звільнення не містить посилань на те, коли він допустив прогул без поважних причин, а сам наказ про звільнення 1 квітня 2013 року не видавався, оскільки у листі товариства на його адресу від 23 листопада 2013 року про це звільнення йому не повідомлялось.

Крім того, у нього не відбирались пояснення щодо цього порушення трудового законодавства, не вручено наказу про звільнення та не видано трудової книжки.

Звільнивши його за прогул, якого він не вчиняв, роботодавець завдав йому моральної шкоди, яка полягала у психологічному стресі та порушенні життєвого ритму. Розмір завданої моральної шкоди оцінено у 20 000 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року, позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора ТОВ «Укрполіпласт-плюс» з 1 квітня 2013 року. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 18 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Укрполіпласт-плюс» просить скасувати рішення апеляційного суду у справі, мотивуючи свої вимоги порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду відсутні.

Згідно із п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ТОВ «Укрполіпласт-плюс» не надав доказів про режим робочого часу на підприємстві, посадової інструкції заступника директора, актів про відсутність працівника на роботі 1 квітня 2013 року, а відтак не довів законність звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України, що є підставою для стягнення на користь такого працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Такі висновки відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ТОВ «Укрполіпласт-плюс» не спростовують висновків апеляційного суду про те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами законність звільнення позивача за прогул та сам факт вчинення ним прогулу без поважних причин.

Посилання заявника на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, є необґрунтованими, оскільки судами було встановлено, що про наказ про звільнення позивачу стало відомо у липні 2014 року.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Укрполіпласт-плюс» відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко