БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/1858/16-ц
провадження № 2/361/1548/16
РІШЕННЯ

Іменем України

07 листопада 2016 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого суддіПетришин Н.М.
за участі секретаря Масловської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року до суду звернулась ОСОБА_3 із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що із відповідачем ОСОБА_4 з березня 2007 року почали проживати разом за адресою: АДРЕСА_1, з метою в подальшому укласти шлюб. Сторони були пов'язані спільним побутом, визначили взаємні права та обов'язки. За час проживання однією сім'єю сторони придбали автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, чорного кольору, 2007 р.в., номерний знак НОМЕР_1.

24 квітня 2008 року між позивачем та відповідачем зареєстрований шлюб у Виконавчому комітеті Калинівської селищної ради Броварського району Київської області (актовий запис №08). Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час проживає з позивачем.

З травня 2007 року позивач та відповідач на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, за власні кошти почали будувати триповерховий будинок з господарчими і побутовими спорудами, право власності на який зареєстровано на відповідача. На даний час будинок до кінця не добудований.

Також, за час сумісного проживання у шлюбі сторони придбали побутові речі, згідно з переліком зазначеним у позовній заяві, на загальну суму 223 500 грн.

З часу декретної відпустки у подружжя почали погіршуватись стосунки. Так, відповідач не надавав кошти на придбання необхідних речей, а гроші, які позивач отримувала від держави на утримання двох дітей, забирав. Особливо поганим було його ставлення до старшого сина, до якого виявляв фізичне насильство, психологічний тиск, залякував. У результаті цього, відповідач вигнав старшого сина позивача жити до бабусі. Останнім часом відповідач почав погрожувати ОСОБА_3, додалося фізичне та сексуальне насильство, тому остання двічі верталась з цього приводу до правоохоронних органів. З 26.08.2015 року сторони почали проживати окремо один від одного, внаслідок чого їх спільне життя і збереження укладеного шлюбу стало неможливим, припинені шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе.

Враховуючи той факт, що угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, не досягнуто, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та їхньої дитини, на підставі викладеного, просить: встановити юридичний факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у період часу з березня 2007 року по 24 квітня 2008 року включно; винести рішення про розірвання шлюбу, укладеного між сторонами; здійснити поділ спільного майна та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2: автомобіля марки «MITSUBISHI LANCER» чорного кольору, 2007 р. в., номерний знак НОМЕР_1;

- житлового будинку з господарчими і побутовими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2;

- побутових речей на загальну суму 223 500 грн.;?

визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2: автомобіля марки «MITSUBISHI LANCER» чорного кольору, 2007 р. в., номерний знак НОМЕР_1;

-

житлового будинку з господарчими і побутовими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2;

- побутових речей на загальну суму 223 500 грн.

Стягнути з відповідача на користь позивача витрати на судовий збір та витрати на правову допомогу.

У ході розгляду справи відповідач позовні вимоги уточнила та просила: визнати за позивачем право власності на 1/2 частину побутових речей, перелік яких наведений в таблиці цивільного позову, а саме:

- спальний гарнітур вартістю 35 000 (тридцять п'ять тисяч) грн.; лампи настільні, італійські, дві штуки вартістю разом 6400 (шість тисяч триста) грн.; диван, вартістю 4500 (чотири тисячі п'ятсот) грн.; телевізор марки «LG» вартістю 10 000 (десять тисяч) грн. ; машинка швейна вартістю 2000 (дві тисячі) грн.; дзеркало, вартістю 600 (шістсот) грн.; стіл кухонний та чотири стільця білого кольору, вартістю разом 3500 (три тисячі п'ятсот) грн.; кухня «1» (меблювання) білого кольору, вартістю 18000 (вісімнадцять тисяч) грн.; холодильник бежевого кольору, вартістю 8000 (вісім тисяч) грн.; поверхня газова, бежевого кольору, вартістю 2500 (дві тисячі п'ятсот) грн.; духовка електрична, бежевого кольору, вартістю 5000 (п'ять тисяч) грн.; бойлер «1», вартістю 3000 (три тисячі) грн.; умивальник з дзеркалом на першому поверсі, вартістю 3500 (три тисячі п'ятсот) грн.; змішувач у ванну дві штуки, вартістю разом 1200 (одна тисяча двісті) грн.; змішувач в кухню на першому поверсі, вартістю 800 грн. (вісімсот) грн.; світильник-свічка для ванни, дві штуки, вартістю разом 800 (вісімсот) грн.; ванна акрилова, на першому поверсі, вартістю 5000 (п'ять тисяч) грн.; унітаз на першому поверсі, вартістю 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн.; прасувальна дошка вартістю 300 (триста) грн. Всього на загальну суму 111 600 (сто одинадцять тисяч шістсот) грн. Визнати за відповідачем право власності на 1/2 частини побутових речей, перелік яких наведений в таблиці цивільного позову, а саме: диван вартістю 4500 (чотири тисячі п'ятсот) грн.; ноутбук вартістю 8000 (вісім тисяч) грн.; люстра в залі вартістю 1000 (одна тисяча) грн.; люстра в спальні вартістю 700 (сімсот) грн.; стіл для обіду та 4 стільці вартістю 7000 (сім тисяч) грн.; штори вартістю 3000 (три тисячі) грн.; дзеркало одна штука вартістю 600 (шістсот) грн.; кухня «2» (меблювання) вартістю 3500 (три тисячі п'ятсот) грн.; холодильник «2», вартістю 3000 (три тисячі) грн.; морозильна камера вартістю 4000 (чотири тисячі) грн.; газова поверхня вартістю 3500 (три тисячі п'ятсот) грн.; люстра в кухні вартістю 700 (сімсот) грн.;?блендер вартістю 700 (сімсот) грн.; бойлер «1», вартістю 3000 (три тисячі) грн.; умивальник з дзеркалом вартістю 3500 (три тисячі п'ятсот) грн.; змішувач у ванну дві штуки вартістю 1200 (одна тисяча двісті) грн.; змішувач в кухню «1», вартістю 800 (вісімсот) грн.; змішувач в кухня «2», вартістю 600 (шістсот) грн.; лампа освітлення в ванну вартістю 300 (триста) грн.; ванна акрилова «2», вартістю 1000 (одна тисяча) грн.; унітаз «2», вартістю 800 (вісімсот) грн.; пилосос вартістю 3500 (три тисячі п'ятсот) грн.; прасувальна дошка «2», вартістю 800 (вісімсот) грн.; праска вартістю 500 (п'ятсот) грн.; газовий генератор вартістю 47 000 (сорок сім тисяч) грн.; газонокосарка вартістю 3500 (три тисячі п'ятсот) грн.

Крім того, уточнила позовні вимоги щодо автомобіля, просила: стягнути з відповідача ? частину вартості спільно придбаного автомобіля марки «MITSUBISHI LANCER» чорного кольору, 2007 р. в., а саме 235 014 дол. США, що еквівалентно сумі 9 039 дол. США.

У судовому засіданні позивач та її представник Дьордяй І.В. доводи позову підтримали, з підстав, викладених у позовній заяві. Позовні вимоги просили задовольнити у повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги в частині розірвання шлюбу між сторонами визнав та не заперечував проти задоволення такої позовної вимоги. Також визнав вимоги щодо визнання права власності за позивачем на ? побутових речей, а саме: спального гарнітуру, ламп настільних, дивану, телевізора, дзеркала, кухонного столу та стільців, кухні 1 (меблювання), холодильника бежевого кольору, поверхні газової, електричної духовки, бойлера, умивальника з дзеркалом, змішувачів у кухні, світильників для ванни, прасувальної дошки. Вказані речі готовий передати позивачу в натурі. В іншій частині позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 24 квітня 2008 року Виконкомом Калинівської селищної ради Броварського району Київської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_3. ( а.с. 9)

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_6, про що свідчить копія свідоцтва про його народження серії НОМЕР_2, виданого 19 травня 2008 року виконкомом Калинівської селищної ради Броварського району Київської області. ( а.с. 10)

Із пояснень сторін у судовому засіданні встановлено, що з серпня 2015 року вони проживають окремо, шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведуть, у сторін склались неприязні стосунки.

Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

З огляду на викладене, та врахувавши те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав, суд приходить до висновку, що позов у частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача.

Матеріалами справи встановлено, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки серії ААО №886678 від 18.07.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Броварської державної нотаріальної контори Попович Л.С., ОСОБА_4 придбав земельну ділянку, площею 0, 179 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташовану в АДРЕСА_3. ( а.с. 33)

Право приватної власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_4 підтверджується актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданим 24.05.1999 року. ( а.с. 34)

Згідно договору купівлі-продажу № 402 від 12.04.2007 року ОСОБА_4 придбав автомобіль марки «Mitsubishi Lancer» 2007 р.в., вартість автомобіля склала 91 300 грн., що також підтверджується фіскальним чеком від 12.04.2007, №1651. ( а.с. 35-40)

До матеріалів справи також додано копію будівельного паспорту на забудову земельної ділянки, оригінал якого досліджувався у судовому засіданні. Вказаний будівельний паспорт виданий ОСОБА_4 на забудову земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрований у госпрозрахунковому проектно-виробничому архітектурно-планувальному бюро 29.03.2003 року. ( а.с. 94-104)

Рішенням №16 виконкому Калинівської селищної ради народних депутатів від 22 квітня 1999 року ОСОБА_4 надано дозвіл на будівництво житлового будинку у АДРЕСА_2. ( а.с. 95)

Також до матеріалів справи відповідачем надано копії накладних, фіскальних чеків, датованих 2003-2004 роками, на придбання будівельних матеріалів. ( а.с. 41-55)

Із копії паспорта ОСОБА_3 видно, що місце її проживання зареєстровано в м. Біла Церква з 26.11.2005 року. ( а.с. 8).

На обґрунтування позовних вимог позивач також надала довідку сімейного лікаря від 04.07.2016 року про перебування ОСОБА_3 на обліку по вагітності у Калинівській медамбулаторії з 09.11.2007 року, де вказано, що проживала за адресою: АДРЕСА_4. ( а.с. 88 )

Крім того, до матеріалів справи додано Акт, складений 19.08.2016 року депутатом Калинівської селищної ради Булкот М.С., посвідчений секретарем Калинівської селищної ради, відповідно до якого, у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, (власник ОСОБА_11), зі слів сусідів у період з 2007 по квітень 2008 року проживав, але не був зареєстрований ОСОБА_4

Із копії трудової книжки позивача вбачається, що вона з 01.11.2001 року по 28.02.2014 року була працевлаштована на посаді офіціанта в ПАТ «Готель «Прем'єр палац».

Свідок ОСОБА_12, що працювала із позивачем з 2005 року, дружать, у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 із чоловіком почали проживати разом з 2007 року, він її забирав з роботи. Зі слів ОСОБА_3 знає, що жили на Лісовому проспекті, та почали будувати будинок. Свідок була у будинку восени 2008 року, тоді були «голі» стіни, меблів не було, але сторони вже там проживали.

Свідок ОСОБА_13, сестра позивача, пояснила, що ОСОБА_3 із відповідачем познайомились та у квітні 2007 року почали проживати разом, винаймали квартиру, а потім переїхали до його сестри проживати. Влітку свідок була у будинку, мили вікна. Також пояснила, що зберігала ОСОБА_3 гроші у себе, остання працювала та добре заробляла. ОСОБА_4 ніде не працював, але робив ремонт. Автомобіль придбали разом. ОСОБА_3 говорила, що на земельній ділянці був лише фундамент і в липні 2007 року вони почали будувати будинок.

Свідок ОСОБА_14, сестра відповідача, пояснила, що знає позивача з 2008 року. Також зазначила, що брат після закінчення 8-го класу переїхав проживати до них та жив там до закінчення будівництва будинку. Гроші на будівництво позичала свідок, про що показала оригінал розписки від 25.05.2007 року, де вказаний борг ОСОБА_4 перед свідком у розмірі 40 000 дол. США. Будинок почав будувати у 2005 році, а закупівля матеріалів здійснена в 2003-2004 роках. Коли ОСОБА_3 прийшла, будинок уже був збудований. Сторони почали проживати у будинку влітку. Також заперечила факт проживання позивача у неї.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що відповідач - його дядько, свідок працював у нього в охороні. Також знає, що ОСОБА_4 мав пилораму, та декілька машин-таксі. Де зараз працює відповідач - не знає. Повідомив, що ОСОБА_3 вперше побачив у Калинівці вдома, де вони проживали із дядьком - не знає.

Свідок ОСОБА_15 повідомив, що знає позивача з 2007 року, ОСОБА_3 приїжджала до ОСОБА_4 у Калинівку, але вона там не проживала, а ОСОБА_4 проживав до літа 2008 року. Останній позичив у них гроші на будівництво будинку, але ще їх не віддав. Будинок почали будувати з 2005 року, а побудували у 2008 році.

Свідок ОСОБА_16, сусід, пояснив, що фундамент у ОСОБА_4 залили в 2004 році. Коли звели коробку не пам'ятає, але проживати почали у 2008 році.

Свідок ОСОБА_17, сусід через межу, повідомив, що коли він придбав у 2006 році земельну ділянку, у ОСОБА_4 уже були будівельні матеріали: плити, цегла, фундамент. У 2007 році свідок закінчив будівництво «коробки» будинку і в сусіда також уже була зведена коробка.

Свідок ОСОБА_18, сестра позивача, повідомила, що ОСОБА_3 познайомилася із ОСОБА_4 у 2007 році, спочатку орендували житло, а потім переїхали до сестри ОСОБА_4. Зі слів Сестри знає, що вони придбали автомобіль. На квартирі не була, сестра казала, що на будівництво будинку витратила близько 20 тис. дол. США.

Свідок ОСОБА_19, друг та кум відповідача, повідомив, що позичив відповідачу на будівництво будинку 35 000 дол. США. Також пояснив, що сторони влітку 2008 року уже почали проживати у будинку.

Стаття 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 3, ст. 74 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Таким чином, законодавством передбачено можливість набуття права спільної власності на майно осіб, які не перебувають у шлюбі, в разі коли вони проживають однією сім'єю, між ними склалися стабільні відносини, що притаманні подружжю.

Пунктом 20 Постанови Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Аналіз указаних норм дає підстави до висновку, що для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази спільного проживання, спільного побуту, взаємних прав та обов'язків.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом із тим, таких доказів фактичних шлюбних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з березня 2007 року по 24 квітня 2008 року позивачем в ході розгляду справи до суду не надано. Відповідач заперечував обставини проживання однією сім'єю із позивачем, пояснюючи те, що дійсно був знайомий із нею з 2007 року, вони часто зустрічались, але разом не проживали, спільного господарства не вели та не мали спільного бюджету.

При цьому, покази свідків зі сторони позивача, які підтверджували те, що сторони проживали разом та вели спільне господарство, повністю заперечуються показами свідків, про допит яких клопотав відповідач. За таких обставин, свідчення свідків є суперечливими, не підтверджуються іншими матеріалами справи, тому не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог.

Надана позивачем довідка сімейного лікаря про перебування на обліку по вагітності у Калинівській медамбулаторії є неналежним доказом щодо встановлення місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_4, оскільки свідчить лише про факт перебування на обліку у вказаній медамбулаторії.

З урахуванням викладеного, оскільки факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не підтверджено в судовому засіданні, то в силу вимог ст. 74 СК України відсутні підстави визнавати за ОСОБА_3 право власності на частину майна, яке позивач вважає спільним, зокрема: автомобіль та будинок, оскільки такі вимоги є похідними від основної вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення.

З огляду на викладені вище обставини встановлено, що будівництво спірного будинку розпочато з дозволу органу місцевого самоврядування, при цьому було розроблено проект будинку, та будівництво здійснювалось на земельній ділянці призначеній для будівництва житлового будинку, яка належить ОСОБА_4, однак, на час розгляду справи будинок не введений в експлуатацію та не зареєстрований у встановленому законом порядку. Із показів свідків та пояснень сторін вбачається, що позивач та відповідач почали в ньому проживати з літа 2008 року.

Позивачем у судовому засіданні не надано будь-яких пояснень та доказів щодо здійснення якихось будівельних робіт у будинку у період з 24 квітня 2008 року, які підтверджують право позивача претендувати на ? частину спірного житлового будинку.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про встановлення факту проживання сторін однією сім'єю з березня 2007 по 24 квітня 2008 року є недоведеним, тому задоволення не підлягають. Відповідно не можуть бути задоволені і позовні вимоги про поділ спільного майна спірного автомобіля та будинку.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом ст. ст. 68, 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А, отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

До матеріалів справи додано докази укладення позивачем кредитного договору на придбання телевізора LCD LG 42 LD650, вартістю 9 104, 09 грн., та докази придбання 2-х диванів «Марго», вартістю 9 434 грн ( а. с. 79-86 ).

Пред'являючи вимоги про поділ спільного майна подружжя, позивач вказала в позові перелік майна речей побуту, меблів та ін., однак, до суду не надано жодних належних та допустимих доказів придбання переліченого майна та його вартості. При цьому, визнання відповідачем перебування в спільній сумісній власності подружжя деяких речей побуту, не підтверджуються належними доказами, які б дозволили ідентифікацію перелічених речей, їхню вартість.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач не заперечував проти передання позивачу у власність телевізора LCD LG 42 LD650 та дивану «Марго» без будь-яких компенсацій, суд вважає за можливе в порядку поділу спільного майна подружжя, виділити позивачу вказані побутові речі.

В іншій частині позовні вимоги є недоведеними, тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Отже, із відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати на судовий збір у розмірі 551, 20 грн. + 138, 21 коп.= 689, 41 грн.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Позивач уклала з адвокатом Дьордяєм І.В. угоду про надання правової допомоги та оплатила йому гонорар у розмірі 30 000 грн. Судом не постановлювалася ухвала про допуск Дьордяя І.В. до участі у справі як особи, яка надає правову допомогу. З журналу судового засідання вбачається, що адвокат брав участь у розгляді справи як представник позивача. При цьому, до суду не надано жодних розрахунків надання правової допомоги та її вартості.

За таких обставин, вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу - задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 60, 62, 65, 68, 70 СК України, ст. ст. 209, 212- 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 24 квітня 2008 року виконкомом Калинівської селищної ради Броварського району Київської області, актовий запис № 08.

У порядку поділу спільного майна подружжя виділити ОСОБА_3 наступне майно: телевізор LCD LG 42 LD650, вартістю 9 104, 09 грн., та диван «Марго», вартістю 4 717 грн., всього майна загальною вартістю 13 821 ( тринадцять тисяч вісімсот двадцять одна ) грн. 09 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені витрати по оплаті судового збору в розмірі 138 грн. 21 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Петришин