АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на спадкове майно,

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/13806/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Панченко О.М. Н.Є.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого П'ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою від 9 липня 2007 року за реєстраційним номером 2-1810, в частині 90/800 частин домоволодіння АДРЕСА_1, внесення змін у свідоцтво розміру спадкової маси з 15/25 частин домоволодіння на 75/200, зобов'язання П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори видати позивачу нове свідоцтво про право на спадщину та визнання за ним в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, права власності на 15/200 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

15 липня 2016 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого П'ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою від 9 липня 2007 року за реєстраційним номером 2-1813, в частині 45/800 частин домоволодіння АДРЕСА_1, зміни в цьому свідоцтві розміру спадкової маси з 15/25 частин домоволодіння на 75/200, зобов'язання П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори видати нове свідоцтво про право на спадщину та визнання за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, права власності на 15/200 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

У серпні 2016р. позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зменшили свої позовні вимоги і просили внести зміни до свідоцтв про право на спадщину за заповітом, видані П'ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою від 9 липня 2007 року за реєстраційним номером 2-1810 та за реєстраційним номером 2-1813, в частині спадкового

- 2 -

майна, змінивши розмір спадкової маси з 15/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1 на 75/200, зобов'язати П'ятнадцяту київську державну нотаріальну контору видати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нові свідоцтва про право на спадщину. Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2., право власності за кожним на 15/200 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року провадження у даній справі закрито.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Позивач посилається на неправильне застосування судом норм процесуального права, так як предметом попередніх судових розглядів не були позовні вимоги про визнання за ним та ОСОБА_2 права на спадщину після матері, а також не ставилося питання про внесення змін до свідоцтв про право на спадщину за заповітом з урахуванням розміру спадщини, отриманої після смерті матері.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1, його представника, ОСОБА_2, її представника, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, заперечення на апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі, суд виходив з того, що в провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебували цивільні справи, учасниками яких були сторони даної справи, рішенням суду від 11 травня 2011р. та від 18 грудня 2013р. вирішувався спір про визнання права власності в цілому на домоволодіння АДРЕСА_1, рішення набрали законної сили, тому сторони не можуть заявляти у суді таку ж саме позовну вимогу.

Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Як вбачається з рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 травня 2011р., підставою для визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, які видані П'ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою 9 липня 2007 року за реєстраційним номером 2-1810 та за реєстраційним номером 2-1813, було включення до спадкової маси добудови (прибудови) до житлового будинку, які були здійснені ОСОБА_2

З тексту рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2012р., яке частково скасоване рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2013р., вбачається, що предметом судового розгляду були позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на частину домоволодіння АДРЕСА_1 При цьому, судом не вирішувалося питання про зміну часток ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на домоволодіння у зв'язку із визнанням права власності за ОСОБА_3 на частину домоволодіння.

- 3 -

Звертаючись до суду з даними позовами, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили визнати за ними право власності у порядку спадкування спадщини ОСОБА_6 на частину домоволодіння АДРЕСА_1 та внесення у зв'язку із цим та у зв'язку із визнанням за ОСОБА_3 права власності на частину домоволодіння змін до свідоцтв про право на спадщину.

Таким чином, підстави позовних вимог, а також предмет позовів не є тотожними з тими, які вже були предметами судового розгляду.

Проте пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України передбачено закриття провадження у справі виключно у випадку тотожності усіх чинників позову: складу сторін, предмета та підстав спору.

На вказане не звернув увагу суд першої інстанції та безпідставно закрив провадження у даній справі.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвала про закриття провадження по справі постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.303, 307, 311, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 29 вересня 2016 року скасувати, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на спадкове майно направити до Деснянського районного суду м. Києва для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: