Справа № 361/4653/15-ц Головуючий у І інстанції Петришин Н. М.
Провадження № 22-ц/780/2981/16 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 24 02.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

02 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Мельника Я.С.,

суддів: Лівінського С.В., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Якимчук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2016 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року до суду надійшла позовна заява ПрАТ «Страхова компанія «Вусо», в обґрунтування якої позивач посилався на те, що 20 листопада 2013 року між Товариством та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №1-02, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією його автомобіля НОМЕР_1.

06 грудня 2013 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю цього застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля НОМЕР_2 під управлінням ОСОБА_2, якого визнано винним у вчиненні ДТП.

У результаті ДТП застрахований автомобіль НОМЕР_1, зазнав механічні пошкодження, вартість відновлювального ремонту якого склала 54258,64 грн.

Згідно із умовами договору страхування товариство сплатило на користь станції технічного обслуговування рекомендованої страховиком, суму страхового відшкодування у розмірі 53903,76 грн.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «ІнтерЕксспрес» за договором обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АВ/3371713, за яким ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну складає 50000 грн., франшиза 500 грн.

У зв'язку з тим, що сума понесених збитків не покривається лімітом відповідальності страховика, позивач просив стягнути із ОСОБА_2 на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 4403,76 грн. та судові витрати, понесені при подачі позову до суду.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2016 року позов приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» відшкодування шкоди у розмірі 4 0403 (чотири тисячі чотириста три) грн. 76 коп. та понесені судові витрати у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що оскільки сума понесених збитків не покривається лімітом відповідальності страховика, то позивач має право на стягнення з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 4403,76 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 листопада 2013 року між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Вусо» та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №1-02, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_1 (а.с. 9).

Згідно довідки № 9313438 про дорожньо-транспортну пригоду від 09 грудня 2013 року, в м. Києві по вул. Л.Українки - Задніпровського 06 грудня 2013 року трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, та транспортного засобу марки «Нісан Тіана», д.н.з. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, яким на час ДТП керував ОСОБА_5 (а.с. 6).

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 8).

09 грудня 2013 року власник пошкодженого автомобіля НОМЕР_1, ОСОБА_3 звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування.

06 березня 2014 року ПрАТ «СК «Вусо» складено страховий акт, згідно з яким загальна сума страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту №1-02 від 20 листопада 2013 року нарахована у розмірі 45735,53 грн.

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії платіжного доручення № 2637, позивач сплатив на користь ОСОБА_3 за вищевказаним договором грошові кошти у розмірі 45735,53 грн.

Згідно із актом виконаних робіт № АОТ0000260 від 19 квітня 2014 року, складеного ТОВ «Авто Оплот», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Нісан Тіана», державний номер НОМЕР_1 становить 54258,64 грн.

Також встановлено, що 31 липня 2014 року позивачем складено доповнення до страхового акту № 986-02 від 06 березня 2014 року, згідно із яким суму страхового відшкодування збільшено на 8168,23 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 8787 від 07 серпня 2014 року позивач перерахував на користь ЦФ ПАТ «Кредобанк», як вигодонабувача за договором страхування, кошти у розмірі 8 163,23 грн.

Отже, всього розмір страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту №1-02 від 20 листопада 2013 року становить 53903,76 грн.

Матеріалами справи встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на підставі полісу АВ/3371713 застрахована у ПрАТ «СК «ІнтерЕкспрес». Згідно із полісом ліміт за шкоду заподіяну майну становить 50000 грн., франшиза - 500 грн.

02 квітня 2014 року позивачем направлено вимогу до ПрАТ «СК «ІнтерЕкспрес» щодо сплати страхового відшкодування у розмірі 45735,53 грн.

Розмір шкоди страхового відшкодування, яке позивач виплатив за договором майнового страхування, становить 53 903 грн. 76 коп., що підтверджується страховими актами та відповідними платіжними дорученнями.

Так, згідно звіту ПАТ «СК «Вусо» №5239-70 від 31 січня 2014 року та страхового акту №986-02 розраховано суму страхового відшкодування у розмірі 45 735, 53 грн., при розрахунку враховано п. 16.4.6 Договору страхування.

Відповідно до п.5.2 договору добровільного страхування наземного транспорту №1-02 підставою для визначення розмір збитку є рахунок СТО, рекомендованої Страховиком.

Згідно із п.16.4.6 вищезазначеного договору страхування страховик має право не приймати до уваги вартість податків, зборів та інших платежів, включених до складу вартості запасних частин та робіт, до моменту завершення фактичного ремонту автомобіля та складання акту приймання-передачі виконаних робіт.

На підставі заяви ОСОБА_3 від 12 травня 2014 року та акту виконаних робіт №АОТ0000260 від 19 квітня 2014 року позивачем виготовлено звіт №5239-70/доп. та 31 липня 2014 року складено доповнення до страхового акту № 986-02 від 06 березня 2014 року, де розраховано суму страхового відшкодування, яка підлягає виплаті у розмірі 8 168, 23 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, оскільки потерпілому належить право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення із відповідача на користь позивача майнової шкоди у розмірі 4403,76 грн., що складає різницю між виплатою страхового відшкодування позивачем у розмірі 53903,73 грн. та лімітом відповідальності за страховим полісом 50 000 грн. з урахуванням франшизи у розмірі 500 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків місцевого суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Крім того, при вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому і не можуть бути підставою для його скасування, через що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2016 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: