ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1590/16-ц
Провадження № 2/210/885/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"03" червня 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чайкіної О.В.,

секретаря Куксенко О.В.,

особи, які беруть участь у справі: представник позивача: ОСОБА_2, представник відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку -,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_4, звернувся 10 березня 2016 року до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь не виплачену заробітну плату в розмірі 433,92грн., середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 12 вересня 2012 року по 13 березня 2016 року в сумі 278 524,76грн., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, моральну шкоду в розмірі 5000,00грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на ті обставини, що з 19996 року працював на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг», та 12 вересня 2012 року звільнився у звязку з тим, що адміністрація підприємства запропонувала виплатити велику суму вихідної допомоги при умови звільнення за власним бажанням. На день звільнення ПАТ «АМКР» нарахувало заробітну плату в розмірі 89636,44грн, та з нього утримано податку з доходу фізичних осіб в розмірі 14908,94грн. Однак, позивач вважає, що йому неправильно обраховано ставка податку з доходу фізичних осіб, тому підприємство має виплатити йому 433,92грн., оскільки податок з доходів фізичних мав становити 14475,02грн., а не 14908,94 грн. як вирахував відповідач. Тому, посилаючись на положення ст. 116, 117, 233, 237-1 КзПП України, та ч. 1 ст. 164, ч. 6 ст. 164 ПК України, просив позов задовольнити.

Позивач у судовому засіданні присутнім не був, скориставшись правом представництва. Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, з мотивів, викладених у позові. Просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, з підстав необґрунтованості заявлених вимог. Зазначила, що підприємством правильно визначені податкові зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що підтверджується даними податкового обліку а також матеріалами комплексної податкової перевірки субєкта господарювання відповідача у справі. Просила у позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами докази, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно ст.ст. 10 ч. 3, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача у період з 1996 року по вересень 2012 року, що визнається та не спростовується сторонами у справі. Також встановлено, визнано і не спростовано сторонами, що 12 вересня 2012 року позивач був звільнений за власним бажанням, та адміністрацією підприємства-відповідача виплатило ОСОБА_4 вихідну допомогу при звільненні за власним бажанням.

Як вбачається з матеріалів справи, на день звільнення 12 вересня 2012 року позивачу нараховано 89636,44грн. відповідних виплат при звільненні за власним бажанням, та з цієї суми утримано податок з доходу фізичних осіб у розмірі 14908,94грн. (а.с. 7-8).

Однак, позивач вважає, що відповідачем не правильно здійснено розрахунок податку на доходу фізичних осіб, та неправильно застосовано положення пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України, тому вважає, що відповідач недоплатив при його звільненні заробітну плату у розмірі 433,92грн.

Перевіривши розрахунку, надані позивачем в обґрунтування позову, суд приходить до висновку про їх помилковість виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідност. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору, на підставі укладеного трудового договору.

Згідно з ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.48 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Згідно з підпунктом 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту). При цьому, за змістом п. 171.1 ст. 171 ПКУ особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Пунктом 164.6 статті 164 ПК України (в редакції, чинній на момент проведення розрахунку з позивачем) визначено, що під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов'язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

Згідно з пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент звільнення позивача та здійснення з ним розрахунків) ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Розміри мінімальної заробітної плати на 2012 рік затверджено Законом України «Про державний бюджет України на 2012 рік» від 22.12.2011 р.№ 4282-VI. На 1 січня 2012 року розмір мінімальної заробітної плати складав 1073,00 грн.

Отже, десятикратний розмір заробітної плати складає 1073,00 х 10 = 10 730,00 грн.

Таким чином, виходячи з положень податкового законодавства, до доходу, що не перевищує 10 730,00 грн. у місяць, застосовується ставка 15% бази оподаткування; до доходу, що перевищує 10 730,00 грн. у місяць, підлягають застосуванню дві ставки почергово: до 10 730,00 грн. 15%; на різницю перевищення над 10 730,00 грн.. 17 % бази оподаткування.

Граничний дохід у розмірі 10 730,00 грн. для застосування ставок 15%(17%) залишається впродовж 2012 року незмінним.

Тобто, пунктом 164.6. статті 164 Податкового кодексу України, чітко визначено, що при нарахуванні доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а також на суму соціальної податкової пільги при її наявності.

Відповідно до підпункту 169.4.1 пункту 169.4 статті 169 Податкового кодексу України податкова соціальна пільга застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом звітного податкового місяця як заробітна плата, якщо його розмір не перевищує суми, що дорівнює розміру місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на січня звітного податкового року, помноженого на 1,4 та округленого до найдлижчих10 гривень.

Як вбачається з розміру заробітної плати, нарахованої позивачу за вересень 2012 року, податкова соціальна пільга у даному випадку не може бути застосована (а.с. 7), оскільки її розмір значно перевищує розмір місячного прожиткового мінімуму, діючого на час виплати заробітної плати для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженого на 1,4 та округленого до найдлижчих10 гривень.

Отже, для визначення бази оподаткування (ставка податку 15% чи/або 15% та 17%), та здійснення розрахунку суми податку на доходи фізичних осіб, необхідно визначити розмір єдиного соціального внеску.

Згідно норм частини статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне страхування» (в редакції, чинні на момент звільнення позивача) максимальна величина бази нарахування єдиного внеску максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб,встановленого законом на яку нараховується єдиний внесок.

Суми прожиткового мінімуму на 2012 рік затверджено Законом України «Про державний бюджет України на 2012 рік» від 22.12.2011 р.№ 4282-VI, та на момент звільнення позивача розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складав 1102,00 грн., відповідно максимальна сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок складає: 1102,00 х 17 = 18 734,00 грн.

Відповідно до частини 7 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне страхування» (в редакції, чинній на момент звільнення позивача) розмір єдиного внеску складає 3,6 %. Таким чином сума єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування складає: 18 734,00 х 3,6% = 674, 42 грн.

Судом встановлено та підтверджено довідкою від 11 квітня 2014 року за № 811-15/1-2624 про нарахування заробітної плати ОСОБА_4, йому нарахована заробітна плата за вересень 2012 року 89 636,44 грн.

Також як вбачається з матеріалів справи, а саме табелю нарахованої та виплаченої заробітної плати, що розмір єдиного внеску становив 674,42грн.

Зокрема, на підставі пункту 164.6 статті 164 ПКУ нараховану ОСОБА_4 заробітну плату у розмірі 89 636,44 грн. зменшено на розмір єдиного внеску 674,42 грн.

Таким чином для визначення бази оподаткування, використовується наступний алгоритм, визначений вищевказаними нормами Податкового кодексу України: 1) 89 636,44 грн. 674,42 грн. = 88 961,98 грн. (сума нарахованого доходу за вирахуванням єдиного соціального внеску)

2) база оподаткування податку на доходи фізичних осіб, відносно ОСОБА_4 становить: - доходи до 10 730,00 грн. оподатковуються за ставкою 15 %, тому 10 730, 00 х 15% = 1609,5 грн.; - за ставкою 17 % оподатковується різниця перевищення над 10 730,00 грн., а саме: 88 961,98 грн. 10 730,00 грн. = 78 231,98 грн.; 78 231,98грн. х 17% = 13 299,44 грн.

Таким чином, при виплаті позивачеві заробітної плати відповідачем, з урахуванням вимог пункту 164.6 статті 164 Податкового кодексу України, пункту 167.1 статті 167 ПК України, пункту 171.1 статті 171 ПК України утримано: податок на доходи фізичних осіб за ставкою 15 % - 1 609,5 грн.; податок на доходи з фізичних осіб за ставкою 17 % - 13 299,44 грн.

Сума податку на доходи фізичних осіб, відповідно до норм Податкового кодексу України та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне страхування» склала: 1 609,5 грн .+ 13 299,44 грн. = 14 908,94 грн.

Як вбачається з матеріалів справи при виплаті заробітної плати ОСОБА_4 сума утриманого податку з доходу фізичних осіб та єдиного соціального внеску склала: 14 908,94 грн. (податок на доходи фізичних осіб) + 674, 42 грн. (ЄСВ) = 15 583,36 грн.

Отже, твердження Позивача про те, що Відповідач з ним неправильно нарахована та виплачена не в повному обсязі заробітна плата при звільненні в вересні 2012 не відповідає дійсності, та посилання на норми ст.117 Кодексу законів про працю щодо відповідальності роботодавця за затримку розрахунку при звільненні є безпідставним.

Доводи відповідача також спростовуються Актом про результати документальної планової виїзної перевірки ПАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 квітня 2012 року по 18 квітня 2015 року за № 14/28-01-5103/24432974, витяг з якого надано представником для долучення до матеріалів справи, а також надано оригінал вказаного акту для огляду у судовому засіданні (надалі Акт перевірки).

Так, з Акту перевірки вбачається, що перевіркою правильності визначення бази оподаткування при нарахуванні доходів платникам податків у вигляді заробітної плати за перевіряємий період (який охоплює період звільнення позивача та виплати йому заробітної плати) порушень не встановлено. Аналогічно не встановлено порушень правильності застосування до бази оподаткування розміру ставок податку щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих), зокрема у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв»язку з трудовими відносинами; а також відсутні порушення щодо здійснення перерахунку сум доходів, нарахованих у вигляді заробітної плати.

Таким чином, відсутні підстави для стягнення недоплаченої заробітної плати у розмірі 433,92 грн., оскільки доводи позивача спростовуються нормами податкового законодавства та письмовими доказами.

В частині інших вимог, а саме щодо стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 12 вересня 2012 року по 13 березня 2016 року, стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (які по суті є однорідними, тотожними), а також моральної шкоди, суд не вбачається підстав для їх задоволення, оскільки вони є необґрунтованими, а також повязані з наявністю невиплаченої заробітної плати, тобто є похідними від вимог щодо стягнення заробітної плати.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно з статтею 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За наслідками розгляду справи встановлено, що в день звільнення позивач отримав відповідний розрахунок, та до дня предявлення позову між позивачем та відповідачем спір щодо виплаченої суми був відсутній.

Згідно з статтею 238 КЗпП України, при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Положення статті 236 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку застосовуються у разі вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника.

Посилання позивача на положення стаття 237-1 КЗпП України, щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, в даному випадку не можуть бути застосовані, оскільки моральна шкода відшкодовується власником або уповноваженим ним органом у разі, якщо порушення законних прав працівника (в даному випадку позивача) призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки під час розгляду справи не встановлено, а позивачем не доведено наявність порушень трудових прав, зокрема: невиплати в повному обсязі заробітної плати, підстав для стягнення середнього заробітку, а так само і моральної шкоди, судом не вбачається.

Отже, суд відмовляє в позові в повному обсязі.

В частині визначення судових витрат, суд зазначає, що оскільки позивач в силу закону звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати, пропорційно до задоволених вимог, підлягають компенсації за рахунок коштів державного бюджету, а саме у розмірі 551,20грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 47, 116, 117, 236-238 КЗпП України, ст.ст. 14, 164, 167, 171 ПК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 208, 209, 212-218, 293 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати у розмірі 551,20 грн. (п"ятсот п"ятдесят одна грн. двадцять коп.) компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 07 червня 2016 року.

Суддя: О. В. Чайкіна