Справа № 500/5417/15-ц
Провадження № 2/500/583/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий суддя Грубіян Л.І.,

при секретарі Матвійчук Н.Ф.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати винагороди та заробітної плати при звільненні працівника, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство", який згодом уточнив та остаточно просив стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 56465 грн. 50 коп., та витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 01 вересня 1976 року він працював у Приватному акціонерному товаристві "Українське Дунайське пароплавство" на посаді інокореспондента, економіста, інженера-диспетчера, групового інженера-диспетчера. Наказом №278 від 03.11.2012 року був звільнений з ПАО УДП на підставі скорочення штатів, при звільненні йому не було виплачено вихідна допомога і не проведено остаточний розрахунок, в звязку з чим він звернувся до суду і рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 15.-01.2013 року на його користь стягнуто з УДП остаточний розрахунок.

28.08.2015 року ОСОБА_1 повторно звернувся до суду зі схожим позовом до Приватного акціонерного товариства "УДП», вказавши, що при звільненні йому не було виплачено компенсацію за вислугу років, за період 2000-2012 рік у сумі 56465 грн. 50 коп. виходячи р розрахунку спеціаліста., у звязку з чим, вимушений знову звернутися до суду.

У судовому засіданні позивач та його представник за довіреністю позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнала та в обґрунтування заперечень пояснила, що 04.10.2012 року позивача було звільнено з ПрАТ «УДП» за п.1 ст.40 КзпП України у зв'язку із скороченням штатів. При звільненні йому було нарахована вихідну допомогу при звільненні у розмірі 3 440,00 грн., а також здійснено остаточний розрахунок. Таким чином, заборгованість перед ОСОБА_1 відсутня. Крім цього, позивач у 2012 році вже звертався до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із позовною заявою про стягнення з ПрАТ УДП середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.10.2012 року по 13.12.2012 року, та рішенням суду було стягнено з ПрАТ УДП на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 5 090, 00 грн. Рішення суду виконано. Крім цього, зазначає, що у період з 31.12.2008 року по 22.03.2009 року виплати надбавок та доплат робітникам пароплавства були призупинені відповідно до п. 4 наказу № 277 від 19.12.2008 року дія якого була подовжена на лютий та березень 2009 року. У подальшому, доповненнями та змінами на 2010 рік до Колективного договору ВАТ УДП на 2006-2009 роки п.3.7 було виключено та відповідно дію Положення було призупинено з 2010 року. Отже, на момент звільнення ОСОБА_1 із пароплавства даний пункт Колективного договору не діяв. Вважає, що неправомірною є вимога щодо стягнення компенсації позивачу частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, оскільки згідно ст. 225 КЗпП України працівник може звернутися до комісії по трудових спорах у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у спорах про виплату належної йому заробітної плати - без обмеження будь-яким строком. Таким чином, вважає, що позивач без поважних причин пропустив тримісячний строк звернення до суду.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, розглянувши подані ними документи та матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував з відповідачем у трудових відносинах з 01.09.1976 року по 04.10.2012 року.

Відповідно до наказу від 03.10.2012 року №278 позивач звільнений з ПрАТ «УДП» з 04.10.2012 року за п.1 ст.40 КзпП України у зв'язку із скороченням штату з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку.

Вихідну допомогу в розмірі 2924 грн. позивачу виплачено 13.12.2012 року, що підтверджено довідкою від 10.01.2013 року №РКО-№324.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 15.01.2013 року з ПрАТ УДП на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 5 090, 00 грн.

За змістом ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, вимоги щодо стягнення винагороди за вислугу років, позивачем не були заявлені при розгляді справи за його позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до довідки РКО - № 528 від 18.09.2015 року заборгованість перед ОСОБА_1 у ПрАТ «УДП» відсутня.

Таким чином, вимога позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі є необґрунтованою, оскільки заборгованість відсутня.

Згідно з ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторонита треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з тим, у відповідача перед ОСОБА_1 відсутня будь-яка заборгованість по заробітній платі, та відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення винагороди за вислугу років та компенсації втрати частини заробітної плати спростовується наступним.

Відповідно до ст 3 Закону України Про колективні договори і угоди Колективний договір укладається між власником або уповноваженим ним органом з однієї сторони і однією або кількома профспілковими чи іншими уповноваженими на представництво трудовим колективом органами, а у разі відсутності таких органів - представниками трудящих, обраними і уповноваженими трудовим колективом.

Згідно вимог ст. 9 Закону України Про колективні договори і угоди колективний договір, угода набирають чинності з дня їх підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у колективному договорі.

Колективний договір відкритого акціонерного товариства Українське Дунайське пароплавство, назва ПрАТ УДП до червня 2011 року, почав діяти з 27.06.2006 року з моменту прийняття на конференції.

27.06.2006 р. було прийнято Положення про винагороду за вислугу років працівників ВАТ УДП додатком №3 до Колективного договору ВАТ УДП на 2006-2009 роки.

Пункт 3.7 зазначеного колективного договору викладено в наступній редакції: Виплачувати працівникам пароплавства винагороду за вислугу років згідно з Положенням (додаток № 3).

У період з 31.12.2008 року по 22.03.2009 року виплати надбавок та доплат робітникам пароплавства були призупинені відповідно до п. 4 наказу № 277 від 19.12.2008 року дія якого була подовжена на лютий та березень 2009 року.

У подальшому, доповненнями та змінами на 2010 рік до Колективного договору ВАТ УДП на 2006-2009 роки п.3.7 було виключено та відповідно дію Положення було призупинено з 2010 року.

Таким чином, на момент звільнення ОСОБА_1 із пароплавства даний пункт Колективного договору не діяв.

Отже, періоди з 2000 року по 27.06.2006 року та з 31.12.2008 року по 22.03.2009 року не можна взяти до розрахунку, оскільки Положення про винагороду за вислугу років працівників ВАТ УДП було прийнято лише у 27.06.2006 році, а у період з 31.12.2008 року по 22.03.2009 року виплати надбавок та доплат робітникам пароплавства були призупинені відповідно до п. 4 наказу № 277 від 19.12.2008 року дія якого була подовжена на лютий та березень 2009 року.

Крім цього, відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за вирішенням спору про оплату праці працівники можуть звернутись до обраної на підприємстві (в установі, організації) КТС або до суду в строки, передбачені статтями 225, 228, 233 КЗпП.

Статтею 233 КЗпП України Строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів встановлено строк протягом якого можна звернутися з заявою до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у тримісячний строк, з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Позивач без поважних причин пропустив тримісячний строк звернення до суду, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 2 цієї ж статті - у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Однак суд не вбачає в діях Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство",порушення законодавства про оплату праці.

Згідно частини другої статті 10 ЦПК України та як вказано в ст.. 60 ЦПК України - Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі наданих позивачем доказів неможливо встановити наявність або відсутність обставин, на які посилається позивач, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, в судовому засіданні сторони не скористались своїм правом, відповідно до ст. 143 ЦПК України, заявити клопотання щодо призначення відповідної експертизи по даній справі. А висновок спеціаліста, що надав позивач, не може бути прийнятий судом до уваги.

З матеріалів справи вбачається, та не надано таких доказів позивачем, що за період часу 2000року по 2009 рік виконувались чи не виконувались умови колективного договору, і якщо не виконувались то чи були оскаржено КТС чи суд в установлені КЗпП строки.

Враховуючи, що позивач не довів суду обставин того, що він передав, а його представник отримав суму гонорару 6000 грн., то у задоволенні цієї частини позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське пароплавство" про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати винагороди та заробітної плати при звільненні працівниката витрат на правову допомогу, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_4