УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1

Свої вимоги обґрунтував тим, що рішенням постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» по справі № 124/15 від 12.10.2015 було задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 58 052, 65 грн. по договору кредиту та суму сплаченого третейського збору в розмірі 980, 53 грн. Відтак, просив видати виконавчий лист на примусове виконання вказаного рішення.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви про видачу виконавчих листів.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник ПАТ «Укрсоцбанк» подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» вказував, що суд першої інстанції дійшов висновку про те, що справа не підвідомча третейському суду, проте наголошував, що ст. 6 Закону України «Про третейські суди» не містить заборони щодо передачі на розгляд третейським судам справ про стягнення кредитної заборгованості.

Справа № 752/19862/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7189/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шумко А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Зазначав, що позивачем у даній справі є банк, який пред'явив позов про захист його прав, при цьому відповідачі позовних вимог до банку про захист їх прав не пред'являли, а відтак у суду першої інстанції не було підстав робити висновок про те, що третейським судом розглянутий спір про захист прав споживачів, який виключений з підвідомчості третейського суду.

Враховуючи викладене, представник ПАТ «Укрсоцбанк» просила ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» та видати виконавчі листи.

Учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 16.05.2013 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 58 410,00 грн. (а.с. 5-15). Відповідач свої зобов'язання за договором не виконала.

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» по справі № 124/15 від 12.10.2015 було задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 58 052, 65 грн. по договору кредиту та суму сплаченого третейського збору в розмірі 980, 53 грн. (а.с. 2-4).

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання зазначеного рішення третейського суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 (а.с.1).

Відмовляючи в задоволенні заяви про видачу виконавчого листа, суд першої інстанції виходив з того, що справа, у якій ухвалено рішення, не підвідомча третейському суду.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.389-7 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду. Заява про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду подається до суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.

Згідно ч. 1 ст. 389-10 ЦПК України, суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, зокрема, якщо справа у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 20.05.2015 у справі №6-64цс15, від 02.09.2015 у справі №6-856цс15, від 11.11.2015 у справі №6-187цс15.

Таким чином, на час ухвалення рішення Постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», ЗУ «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Крім того, відповідно до роз'яснень, викладених у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі №6-187цс15 споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

За змістом ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналізуючи вищезазначені правові норми слід дійти висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Посилання представника банку на те, що у даній справі позивачем є банк, який пред'явив позов про захист його прав, при цьому відповідач позовних вимог до банку про захист його прав не пред'являв, а відтак у суду першої інстанції не було підстав робити висновок про те, що третейським судом розглянутий спір про захист прав споживачів, який виключений з підвідомчості третейського суду, колегією суддів відхиляються з огляду на те, що відповідно до вищевказаних правових норм, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду, на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

За таких обставин суд першої інстанції, встановивши, що спір, який виник між сторонами, є спором щодо захисту прав споживачів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, оскільки справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Таким чином, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність постановленої ухвали і, з огляду на вимоги ст. 312 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для її скасування, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 312, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: