Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 317/3753/14 Головуючий у 1 інстанції: Нікітін В.В.
№ провадження 22-ц778/2260/16 Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Гончар М.С.,

Каракуші К.В.,

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника Гриня Костянтина Андрійовича на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 25 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначало, що 03 березня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 9 200 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором несвоєчасно та неналежним чином, в результаті чого, станом на 30.05.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 32 552 грн. 26 коп.. яка складається з: 5 794 грн. 27 коп. - заборгованість за кредитом; 2 4731 грн. 69 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1 526 грн. 30 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 552 грн. 26 коп. та судові витрати по справі.

У грудні 2015 року ПАТ КБ «ПрииватБбанк» звернулось до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог, зазначивши, що заборгованість за кредитним договором станом на 30.11.2015 року складає 39 232 грн. 47 коп., до якої входить 5 794 грн. 27 коп. - заборгованість за кредитом, 31 093 грн. 80 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 844 грн. 40 коп. - штраф (процента складова).

Остаточно просило суду стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 39 232 грн. 47 коп.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 25 березня 2016 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі представника Гриня К.А. зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні апеляційного суду Запорізької області доповідь судді, вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Справа судами розглядалася неодноразово. У справі встановлені такі обставини.

Правильно вирішивши цю справу по суті, відмовивши у задоволенні позову Банку у цій справі у повному обсязі, суд першої інстанції керувався ст. ст. 3-4, 15, 32, 57-61, 107, 113, 212, 215 ЦПК України та, разом із тим, виходив із того, що дійсно право Банку порушено, оскільки ОСОБА_4 не виконувала зобов'язання за кредитним договором, але Банком пропущено строк позовної давності передбачений ст. 257 ЦК України про застосування якого просила відповідач ОСОБА_4

Згідно із ст. 307 ч. 1 п. 3 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин.

В силу вимог ст. 215 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин.

У мотивувальній частині рішення суду згідно зазначаються:

- встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини;

- мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти;

- чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким;

- назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 2 ст. 653 ЦК України зобов'язання сторін договору припиняються у разі розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що відноситься до параграфа 1 глави 71 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Судом встановлено, що 03 березня 2006 року ОСОБА_4 звернулась до ЗАТ КБ "ПриватБанк" правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про надання кредиту у розмірі 9200 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_4 підтвердила свою згоду на те, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, а підписана нею заява клієнта разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг складає кредитний договір між нею та банком.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH).

Згідно із п. 5.5 Умов користування кредитом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому тарифами банку із розрахунку 360 календарних днів у році.

Пунктом 5.5.1 Умов визначено, що за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (користування простроченим кредитом та овердрафтом) боржник оплачує проценти за підвищеною процентною ставкою чи додаткову комісію, розміри яких визначаються тарифами банку.

Відповідно до п. 5.5.2 Умов проценти за користування кредитом (в тому числі простроченим кредитом та овердрафтом), які передбачено тарифами, нараховуються в останній операційний день місяця за кожний календарний день за фактично використані за рахунок кредиту грошові кошти, з дня списання суми з карткового рахунка.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Погашення кредиту за умовами договору передбачено щомісячними платежами.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України ).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 сервня 2014 року № 6061 цс14, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Крім того, згідно із правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14 цс 14, йдеться про те, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності ( стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

ОСОБА_4 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого згідно з первинним розрахунком банку станом на 30.05.2015 року відповідач має заборгованість за цим кредитним договором у розмірі 32 552,26 грн., яка складається з 5 794,27 грн. - заборгованість за кредитом, 24 731,69 грн. заборгованість по процентам, штрафи 500 грн.-фіксована частина, 1526,30 грн. - процентна складова.

Після скасування попередніх судових рішень при новому розгляді справи 23 грудня 2015 року Банком збільшені позовні вимоги і станом на 30 листопада 2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 5794,27 гривень - заборгованість за кредитом; 31093,80 гривень- заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 гривень - фіксована частину штрафу; 1844,40 гривень - процентна складова штрафу.

ОСОБА_4 ухиляється від сплати заборгованості на користь Банку за вказаним договором у добровільному порядку, тобто права ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» порушені.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» лише 14 серпня 2014 року ( а.с. 4) звернувся до суду першої інстанції із вищезазначеним позовом до ОСОБА_4 у цій справі про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 03.03.2006 року, тобто з пропуском 3-річного строку позовної давності для стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором у частині, яка утворилась в частині тіла кредиту та відсотків, які мали бути сплачені ОСОБА_4 визначеними щомісячними платежами

Відповідно встановлених обставин та вищенаведених норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що строк позовної давності до основної вимоги почав перебіг з 29 серпня 2008р. (з дати здійснення відповідачкою останнього платежу) та сплив 29 серпня 2011р.

Позов пред'явлений 15 серпня 2014р., що знаходиться поза межами строку позовної давності.

Відповідно, строк позовної давності сплив не тільки до основної вимоги, а й до додаткових вимог.

Посилання банку на те, що відповідно до ст.625 і ч.1 ст.1048 ЦК України банк має право на одержання від боржника процентів від суми позики розмір і порядок одержання яких встановлено у договорі ( 3% на місяць на суму залишку заборгованості) не можуть бути взятими до уваги з урахуванням того, що встановлено, що останній платіж ОСОБА_4 за вищезазначеним кредитним договором мав місце 29 серпня 2008 року (а.с.8).

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

В силу вимог ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч.1); п озовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2); після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Проте, у матеріалах цієї справи відсутні належні, допустимі докази того, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звертався до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення будь-якої заборгованості, тобто відсутні підстави для переривання строку позовної давності у цій справі, передбачені ст. 264 ч. 2 ЦК України.

Згідно із ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Дійсно ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» після 29 серпня 2011 року мало би право нараховувати відсотки за користування кредитом ОСОБА_4 згідно умов вищезазначеного договору, але за наявності рішення суду про задоволення вимог кредитора ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке не виконано боржником ОСОБА_4 до цієї дати.

Оскільки, виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання і не позбавляє права Банк на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 та є обов'язковою для загальних судів силу вимог ст. 360-7 ЦПК України.

Однак, у матеріалах цієї справи таке рішення суду, як докази того, що воно не виконано ОСОБА_4 повністю чи частково, відсутні, оскільки, як встановлено судом про стягнення будь-якої заборгованості з ОСОБА_4 за даним кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не звертались.

А тому правові підстави для стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» нарахованих останнім після 29 серпня 2011 року відсотків за користування кредитом по 30.11.2015 року у цій справі також відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції мав відмовити ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у задоволенні його вищезазначеного позову у цій справі до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в частині тіла кредиту, відсотків, які мали були сплачені ОСОБА_4 визначеними щомісячними платежами, та штрафів.

З урахуванням вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 25 березня 2016 року у цій справі змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову позивача.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ч.ч. 1, 5 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги Банку лише частково при вищевикладених обставинах, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_4 судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника Гриня Костянтина Андрійовича задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 25 березня 2016 року в цій справі змінити в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Стрелець Л.Г.

Судді: Гончар М.С.

Каракуша К.В.