АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1455/16 Справа № 202/3034/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року

16 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 08.01.2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №DN81AR18280090, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 240159,97 грн. на термін до 07.01.2015 року. Згідно кредитного договору відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку встановлених кредитним договором. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач несвоєчасно здійснював погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 17.01.2015 року загальна сума заборгованості за вищезазначеним кредитним договором становить 1499490,01 грн., яку й просив стягнути з відповідача (а.с.1-2).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.55).

З таким рішенням не погодилось ПАТ КБ ПриватБанк та звернулось з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального законодавства (а.с.57-59).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

В даному ж випадку ухвалене судом першої інстанції по справі рішення цим вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.01.2008 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №DN81AR18280090, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 335581 грн. терміном до 07.01.2015 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,80% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,50% від суми наданого кредиту.

З наданих позивачем матеріалів, як додатку до кредитного договору, вбачається, що кредитний договір між ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_2 було укладено на підставі паспорта серії МО №852505 виданого Цюрупинським РВ УМВС України в Херсонській області від 11.07.2000 року.

Разом з тим, відповідно до наданих відповідачем доказів, паспорт серії МО №852505 виданий Цюрупинським РВ УМВС України в Херсонській області від 11.07.2000 року був ним втрачений, і в звязку з цим 25.10.2007 року ОСОБА_2 отримав новий паспорт серії АН №643518, виданий Бабушкінським РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, що підтверджується копією паспорта відповідача та копією довідки Бабушкінського РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області вих. №2343 від 25.05.2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2кредитний договір з ПАТ КБ ПриватБанк не укладав, а був укладений на основі втраченого паспорта іншою особою.

Проте з такими висновками колегія суддів не може погодитися з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з заявою про порушення кримінальної справи по факту втрати свого паспорту й використання його втраченого паспорту сторонніми особами не звертався, належних доказів саме втрати паспорту не надав.

Також ОСОБА_2 не звертався до суду з позовом про визнання незаконним кредитного договору.

Суд першої інстанції в порушення норм ст. 212 ЦПК України допустив неповне дослідження доказів у справі та на підставі припущень дійшов необгрунтованого висновку про використання паспорту відповідача серії МО номер 852505 сторонньою особою.

Відповідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Повідомлена відповідачем інформація про втрату паспорта та предявлення суду нового паспорту, серії АН номер 643518, для огляду на підтвердження факту неукладання кредитного договору не містить інформацію щодо предмета доказування, не стосується предмета доказування, а відтак с неналежним доказом.

Відповідно ст.ст. 10,11,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивність цивільного судочинства. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідач не заявляв клопотання про проведення почеркознавчої експертизи щодо неналежності йому підпису в кредитному договорі на підтвердження своїх доводів, що підтверджує відсутність належних та допустимих доказів неотримання кредиту та неукладання кредитного договору.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Банк при зверненні до суду першої інстанції надав розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що відповідач дійсно отримав грошові кошти. Проти даного розрахунку ОСОБА_2 не заперечував.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно витлумачив норми чинного законодавства та дійшов помилкового висновку про безпідставність позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку про доведеність позивачем наявності та розміру заборгованості відповідача за кредитним договором №DN81AR18280090 від 08.01.2008 року, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

За таких обставин, в силу діючого законодавства, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість за кредитним договором №DN81AR18280090 від 08.01.2008 року в розмірі 1 499 490,01 грн. та яка складається з: заборгованість за кредитом 245 402,92 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 179 189,87 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 83 891,48 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 991 005,74 грн.

Оскільки, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення позовних вимог, то відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ПАТ КБ ПриватБанк судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7 673,40 грн.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316,319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк заборгованість за кредитним договором №DN81AR18280090 від 08 січня 2008 року в розмірі 1 499 490,01 грн. та яка складається з: заборгованість за кредитом 245 402,92 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 179 189,87 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 83 891,48 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 991 005,74 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 7 673,40 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: