Справа № 513/1411/15-ц
Провадження № 2-к/513/1/16
Саратський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., за участю: секретаря Златіної О.І., представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2; ОСОБА_3 та його представника - адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата Одеської області клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду,

В С Т А Н О В И В:

05 листопада 2015 року представник стягувача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до суду з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Красносільського районного суду м. Санкт-Петербург від 27 січня 2014 року, яким з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто у якості відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - 261000 рублів, грошову компенсацію моральної шкоди - 200000 рублів, витрати на оцінювача - 3100 рублів, витрати на оплату державного мита - 4718,20 рублів та витрати на оплату послуг представника - 21700 рублів.

У звязку з тим, що боржник ОСОБА_3 мешкає на території України рішення Красносільського районного суду м. Санкт-Петербург Російської Федерації від 27 січня 2014 року не виконується.

Представник стягувача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судому засіданні підтримала клопотання та просила його задовольнити.

Боржник ОСОБА_3 та його представник - ОСОБА_4 заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що ОСОБА_3 був позбавлений можливості взяти участь у судовому процесі через те, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи Красносільським районним судом м. Санкт-Петербург.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Рішенням Красносільського районного суду м. Санкт-Петербург від 27 січня 2014 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ТОВ «ОСОБА_6 Страхування», ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди та компенсації моральної шкоди, завданих дорожньо-транспортною пригодою. Зазначеним рішенням з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто у якості відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - 261000 рублів, грошову компенсацію моральної шкоди - 200000 рублів, витрати на оцінювача - 3100 рублів, витрати на оплату державного мита - 4718,20 рублів та витрати на оплату послуг представника - 21700 рублів. Рішення набрало законної сили 04 березня 2014 року (а.с. 6-10). На підставі зазначеного рішення 22 травня 2014 року видано виконавчий лист, строк предявлення до виконання якого три роки (а.с.11-14).

Згідно копії паспорту серії КМ № 869811, виданого Саратським РС ГУДМС України в Одеській області 02 листопада 2013 року, та відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, з 03 серпня 2009 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.26, 36).

В пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України" від 24 грудня 1999 року № 12 роз'яснено, що під визначеним міжнародними договорами України судовим порядком розгляду клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) розуміється порядок провадження в цивільних справах, встановлений ЦПК. Тому при розгляді зазначених клопотань повинні застосовуватися відповідні інститути ЦПК, які згідно із засадами цивільного судочинства забезпечили б права стягувача та боржника, об'єктивне, правильне і своєчасне вирішення питання.

Відповідно до ст. 390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно ст. 391 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред'явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 392 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Пункт б ст.55 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладеної у м. Мінську 22 січня 1993 року, учасницями якої є, у тому числі, Україна та Російська Федерація, встановлює, що у видачі дозволу на примусове виконання може бути відмовлено у випадках, якщо відповідач не прийняв участі в процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не був вчасно і належно вручений виклик до суду.

Згідно з пунктом 2 ч. 2 ст. 396 ЦПК України, якщо міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено, якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи.

Таким чином, підставою для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду є наявність доказів, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, не була належним чином повідомлена про розгляд справи.

У відповіді за № 251 від 19 жовтня 2015 року Красносільського районного суду м. Санкт-Петербург на запит адвоката ОСОБА_2 зазначено, що відповідач ОСОБА_3 належним чином повідомлявся про дати судових засідань, судові повістки надсилалися за місцем його реєстрації, однак повертались за закінченням строку зберігання, в судові засідання не зявлявся (а.с.16).

Тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 не був належним чином повідомлений про розгляд справи, що позбавило його можливості приймати участь у судових засідання Красносільського районного суду м. Санкт-Петербург по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ТОВ «ОСОБА_6 Страхування», ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди та компенсації моральної шкоди, завданих дорожньо-транспортною пригодою.

За таких обставин у задоволенні клопотання належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 3-8, 10-11, 390-396, 397 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про надання дозволу на примусове виконання рішення Красносільського районного суду м. Санкт-Петербург від 27 січня 2014 року відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Одеської області через Саратський районний суд Одеської області протягом пяти днів після проголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. І. Бучацька