У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, товариство з обмеженою відповідальністю «Степ», про стягнення грошових коштів за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що між нею та ОСОБА_5 5 вересня 1987 року зареєстровано шлюб, який 11 березня 2010 року розірвано. У 1997 році за час шлюбу відповідач взяв участь у створенні Спільного українсько-польско-російського товариства з обмеженою відповідальністю«Степ» (далі - ТОВ «Степ»). Станом на 2002 рік учасникамитовариства були: ОСОБА_5, який за рахунок коштів, які були спільною сумісною власністю подружжя, взяв участь у формуванні статутного фонду (капіталу) товариства у розмірі 51 тис. грн, що складало 51 % статутного фонду (капіталу), та його мати - ОСОБА_6, яка відповідно до п. 5.2. Статуту ТОВ «Степ» у редакції 2002 року взяла участь у формуванні статутного фонду (капіталу) товариства у розмірі 49 тис. грн, що складало 49 % статутного фонду (капіталу) товариства. У 2004 році відповідач та ОСОБА_6 прийняли рішення, яким збільшили статутний капітал ТОВ «Степ» зі 100 тис.грн до 350 тис. грн, а також вирішили, що відповідач візьме участь у формуванні статутного фонду (капіталу) товариства шляхом внесення грошових коштів у розмірі 210 тис. грн, що складає 60 % статутного фонду (капіталу), а ОСОБА_6 - шляхом внесення грошових коштів у розмірі 140 тис. грн.

У подальшому відповідачем за рахунок грошових коштів, які були спільною сумісною власністю подружжя, було збільшено статутний фонд ТОВ «Степ». Формування частки відповідача у статутному фонді (капіталі) ТОВ «Степ» здійснювалося шляхом внесення грошових коштів у розмірі 210 тис. грн, які були об'єктом спільної сумісної власності. У 2008 році, як згодомїй стало відомо, відповідач всупереч інтересів сім'ї вирішив переоформити сформовану ним за спільні кошти частку у статутному фонді ТОВ «Степ» на ім'я своєї матері - ОСОБА_6 У вересні 2008 року відповідач та ОСОБА_6прийняли рішення закріпити за відповідачем частку у статутному (фонді) капіталі ТОВ «Степ» у розмірі 5 %, а 95 % - за ОСОБА_6, а також внести відповідні зміни до Статуту ТОВ «Степ». Своє рішення відповідач та ОСОБА_6 оформили протоколом від 9 вересня 2008 року № 4.

ОСОБА_4 вважала, що відповідач фактично використав їхні спільні грошові кошти для формування статутного фонду ТОВ «Степ» всупереч інтересам сім'ї, оскільки вказані кошти були використанні для задоволення власних потреб відповідача, жодних дивідендів після внесення спільних грошових коштів до статутного фонду ТОВ «Степ» отримано не було, а у вересні 2008 року відповідач на власний розсуд відчужив на користь своєї матері частку в статутному фонді (капіталі) ТОВ «Степ», яка була сформована за рахунок внесення їхніх спільних грошових коштів, тому просила суд стягнути з ОСОБА_5 на її користь 105 тис. грн, тобто половину спільних коштів подружжя.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 88 тис. грн, внесені до статутного фонду ТОВ «Степ».

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права йпорушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції або передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов ОСОБА_4,на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що відповідачем до статутного фонду внесено грошові кошти, які були спільною сумісною власністю подружжя, встановивши при цьому час набуття майна подружжям, джерело набуття, які підлягають поділу після розлучення подружжя.

Доводи касаційної скарги про те, що в ухвалі апеляційного суду від 3 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частку доходів від діяльності товариства (а.с. 14 - 24) встановлені преюдиційні обставини того, що зазначені грошові кошти набуті не за рахунок спільних коштів подружжя, безпідставні, оскільки апеляційним судом вірно встановлено, що у вказаному рішенні суду про таке не йдеться, а, навпаки, у цьому рішенні апеляційний суд зазначив, що такі обставини встановлені районним судом з порушенням норм процесуального права (а.с. 19).

Посилання касаційної скарги на те, що рішенням апеляційного суду від 27 вересня 2012 року майно між подружжям уже поділено і позивачка не заявляла вимогу про стягнення зазначених грошових коштів, є безпідставними, оскільки такий спір вирішувався в іншій справі за її позовом про стягнення доходів від діяльності товариства та визнання права власності, в якій рішенням районного суду від 16 грудня 2013 року, залишеним без змін в апеляційному порядку 3 червня 2014 року, їй було відмовлено.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
О.В. Закропивний С.П. Штелик