04.02.2016 Єдиний унікальний номер 205/4350/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Басової Н.В.,

при секретарі Сахончик Я.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в:

Позивач 17 червня 2015 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому згідно уточнень зазначила, що між нею та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу 1000 дол. США, які зобовязався повернути. 02.11.2014 року відповідачка повернула 3000 грн., що на той час становило 271 долар США. Відповідачка своїми неправомірними діями, щодо відмови в поверненні коштів, спричинила моральні страждання. Позивач просила стягнути з відповідача борг за договором позики у сумі 729 доларів США, що еквівалентно 18 297,90 грн., три відсотки річних від простроченої, що складає 87 доларів США, що еквівалентно 2183,70 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та судові витрати.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Матеріалами справи встановлено, що між сторонами було укладено договір позики, згідно якого позивач передала відповідачу 1000 дол. США, які остання зобовязалася повернути.

02.11.2014 року відповідачка повернула 271 долар США, залишився борг в розмірі 729 доларів США, які зобовязалася повернути до 31 грудня 2014 року, про що відповідачем була написана розписка (а.с.44).

Однак залишок заборгованості за договором позики відповідач у встановлений строк не повернула і ухиляється від її повернення до теперішнього часу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

В силу ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання

Аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що з урахуванням офіційного курсу української грошової одиниці до долара США станом на 16.12.2015 року, заборгованість відповідача у розмірі 729 дол. США складає 18 297,90 грн., та підлягає стягненню з відповідача.

Згідно сч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Три відсотка річних від простроченої суми складає 2183,70, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Натомість, позовні вимоги в частині стягнення моральної школи не підлягають задоволенню з нижченаведених підстав.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Зміст даної статті свідчить про те, що єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний звязок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Однак, суду не надано жодного доказу щодо скоєння відповідачем правопорушення по відношенню до позивача. Тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000 грн., суд відмовляє в повному обсязі у зв`язку з недоведеністю.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, слід стягнути витрати понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 625, 1048, 1049 ч. 1, 1050 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики 18297.90 грн, три відсотки від простроченої суми 2173.70 грн. судові витрати 243.60 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.В. Басова