Справа № 316/2775/15-ц
Провадження № 4-с/316/10/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2016 р. м. Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді: Вільямовської Н. О.,

при секретарі: Рябуха О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Енергодар справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність, дії та рішення державного виконавця відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції, заінтересовані особи: ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2, Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, орган опіки та піклування служби у справах дітей Енергодарської міської ради,-

В С Т А Н О В И В:

15 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, в якій просить визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського Управління юстиції Запорізької області, яка полягає в неповерненні виконавчого листа №0807/4121/2012 виданого 04.06.2013 на примусове виконання рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 23.05.2013р, після одержання відомостей про прийняття апеляційної скарги на вказане рішення; визнати незаконними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського Управління юстиції Запорізької області, які полягають у виселенні з квартири по вул. Козацькій 26/58 у м. Енергодарі зі складанням акту від 24.02.2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на підставі виконавчого листа №0807/4121/2012 від 04.06.2013, який підлягав поверненню до суду у звязку з апеляційним оскарженням судового рішення; визнати незаконними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського Управління юстиції Запорізької області, які полягають у виселенні з квартири по вул. Козацькій 26/58 у м. Енергодарі зі складанням акту від 24.02.2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в період дії мораторію на примусове стягнення майна, запровадженого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності до набрання законної сили судовим рішенням по цій справі про виселення; визнати незаконними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського Управління юстиції Запорізької області, які полягають у виселенні ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири по вул. Козацькій 26/58 у м. Енергодарі без наявності відповідного рішення про її виселення, без згоди та участі органів опіки та піклування; скасувати постанови Відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського Управління юстиції Запорізької області від 26.02.2015 про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №0807/4121/2012 виданим 04.06.2013 Енергодарським міським судом Запорізької області; зобовязати Відділ державної виконавчої служби Енергодарського міського Управління юстиції Запорізької області відновити виконавче провадження за виконавчим листом №0807/4121/2012 виданим 04.06.2013 Енергодарським міським судом Запорізької області в порядку ст.51 ЗУ «Про виконавче провадження», після чого прийняти рішення про повернення цього виконавчого листа до суду, який його видав, в порядку ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження»; повернути квартиру по вул. Козацькій 26/58 у м. Енергодарі її законним власникам ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

В судовому засіданні представник скаржника підтримав заявлені вимоги, та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник ВДВС заявлені вимоги не визнав, та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, про що надав письмові заперечення.

Вислухавши пояснення представників та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Оскільки матеріали справи не містять обєктивних доказів, які б дозволяли дійти висновку про фактичний пропуск заявником строків для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, суд вважає що за таких обставин є всі підстави для їх поновлення.

Так, рішенням Енергодарського міського суду від 23.05.2013 року по справі №0807/4121/2012 вирішено виселити відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_1 та їхніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, які зареєстровані у квартирі, що є предметом іпотеки, розташованій за адресою: АДРЕСА_1.

На виконання судового рішення, 04 червня 2012 року було видано виконавчі листи.

16 квітня 2014 року державним виконавцем відділу ДВС Енергодарського МУЮ було відкрито виконавчі провадження, відповідно до виданих виконавчих листів.

Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

З досліджених судом матеріалів справи №0807/4121/2012 вбачається, що на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 23.05.2013 року відповідачем подавалась заява про перегляд заочного рішення, яка залишена без задоволення ухвалою від 17.09.2013 року, а потім було подано апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою від 26.05.2014 року апеляційний суд Запорізької області відкрив апеляційне провадження. Стягувач ПАТ КБ «ПриватБанк» був повідомлений про факт апеляційного оскарження, що підтверджується повідомленнями про вручення судових повісток (справа 0807/4121/2012 т.1 а.с.184, 206). Державному виконавцю також було відомо про факт апеляційного оскарження вищезазначеного рішення суду, що вбачається із змісту його ж письмових заперечень, а також із змісту наданих ним самим додатків до подання про примусове проникнення до житла боржника.

Згідно ч.1 ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

З огляду на викладене суд погоджується з доводами скаржника, та вважає прийнятною вимогу про визнання незаконною бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського Управління юстиції Запорізької області, яка полягає в неповерненні виконавчого листа №0807/4121/2012 виданого 04.06.2013 на примусове виконання рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 23.05.2013р, після одержання відомостей про прийняття апеляційної скарги на вказане рішення, протягом її розгляду.

Разом з тим, вирішуючи інші вимоги заявника, викладені в скарзі суд приходить до наступного.

Відповідно до ухвали апеляційного суду Запорізької області від 31 липня 2014 року, рішення Енергодарського міського суду від 23 травня 2013 року по справі №0807/4121/2012, залишено без змін, апеляційна скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_1 без задоволення.

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження, виселення боржників на виконання рішення Енергодарського міського суду проводилось вже після набрання ним законної сили, що підтверджується відповідними актами державного виконавця.

Суд відноситься критично до доводів заявника щодо здійснення державним виконавцем виконавчих дій направлених на виселення лише одного боржника при фактичному виселенні всіх осіб зазначених в рішенні, оскільки виконавчі дій були направленні на виконання одного рішення суду, яке набрало законної сили не змінено та не скасовано, яке в свою чергу винесено за результатами розгляду цивільного позову, поданого позивачем на виконання іншого законного рішення апеляційного суду Запорізької області від 07.05.2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки (спірну квартиру). Крім того, суд враховує, що декілька виконавчих листів на виконання одного рішення суду, видано в силу вимог ч.2 ст. 368 ЦПК України.

Відповідно до положень Конституції України - судове рішення є обовязковим до виконання.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до вимог ст.. 383 ЦПК України - сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Отже, виходячи зі змісту наведеної норми, скарга вважатиметься прийнятною, в разі якщо в ході виконавчих дій діями або бездіяльністю державного виконавця будуть порушені вправи чи свободи сторін провадження.

В даному ж випадку скаржник вказує на певні процесуальні порушення, які на думку суду, не потягли суттєвого порушення прав скаржника в розумінні ст.. 383 ЦПК України та не можуть слугувати підставою для фактичного повороту виконання законного рішення суду (яке вже виконано).

Вирішуючи питання з приводу посилання заявника на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті (Закон №1304- VII від 03.06.2014), суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

7 червня 2014 року набув чинності Закон № 1304-VII, згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за певних умов.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає значенню цього слова, поданому в тлумачному словнику української мови.

Відтак, мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). В даному випадку в період дії закону.

Так, 07.05.2012 року Апеляційним судом Запорізької області було винесено рішення, відповідно до якого було вирішено, в рахунок погашення заборгованості яка утворилася за ОСОБА_3 звернути стягнення на квартиру 58 в будинку № 26 у м. Енергодар Запорізької області, що належить на прав власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, шляхом продажу предмету іпотеки. Зазначене рішення суду являється чинним, незмінним та не скасованим.

Отже, рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки прийнято та набрало законної сили задовго до набрання чинності вищеназваним законом (більш як за два роки). Тобто на день набрання чинності Законом № 1304-VII, стягнення вже відбулося.

Розгляд справи про виселення та виконання даного рішення, щодо квартири на яку вже звернуто стягнення та права щодо якої вже перейшли до банку, не є тотожним з самим зверненням стягнення, та на думку суду зазначені дії не підпадають під вимоги Закону № 1304-VII.

У звязку з вищенаведеними обставинами, не підлягає задоволенню також вимога про повернення квартири заявнику та членам її родини.

Вирішуючи питання про доводи заявника про реєстрацію в квартирі її дитини, яка народилась 23.12.2013 року, необхідно зазначити що факт реєстрації не породжує та не підтверджує наявність прав щодо нерухомості (місця реєстрації). Тому, оскільки на спірну квартиру звернуто стягнення ще до народження дитини заявника, у останньої не могло виникнути будь-яких прав щодо неї.

З огляду на вищевикладене, суд вважає що подана скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 386, 387 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського Управління юстиції Запорізької області, яка полягає в неповерненні виконавчого листа №0807/4121/2012 виданого 04.06.2013 на примусове виконання рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 23.05.2013р, після одержання відомостей про прийняття апеляційної скарги на вказане рішення, протягом її розгляду.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н. О. Вільямовська