Справа № 2-2003/06 Головуючий у І інстанції Луценко М.О.
Провадження № 22-ц/780/1613/16 Доповідач у 2 інстанції Іванова І. В.
Категорія 38 31.05.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

31 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Даценко Л.М., Гуля В.В.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Бориспільська державна нотаріальна контора Київської області про визнання права власності в порядку спадкування,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2006 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона як спадкоємець першої черги за законом має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті свого чоловіка ОСОБА_5, проте оскільки відповідач не оформлює своє право власності на спадщину за заповітом, чим створює їй перешкоди в реалізації її спадкового права на обов'язкову частку в спадщині, уточнивши просила суд визнати за нею право власності на 1/6 частину спадкового майна, як обов'язкову долю в спадковому майні.

Відповідач ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення позову.

Третя особа, Бориспільська державна нотаріальна контора надіслала заяву про визнає права позивачки на обов'язкову частку у спадщині у розмірі 1/6 частини всього спадкового майна.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2006 року позов задоволено.

Суд визнав за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування обов'язкової 1/6 долі всього спадкового майна, що належало на праві власності ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року на таке спадкове майно:

на 1/12 частину будинку АДРЕСА_1 та на 1/6 частину будинку АДРЕСА_2 - на 1/6 частину автомобіля "Москвич-412" д.н.з. НОМЕР_1

У лютому 2016 року відповідач подав апеляційну скаргу на вказане рішення, просить його змінити в частині визнання за останньою права власності на 1/12 частину будинку АДРЕСА_1, визначивши її право власності на 9/120 частин цього будинку.

Посилається на те, що судом не враховано те, що рішенням Бориспільського суду Київської області від 12.06.1985 року спадкодавцю ОСОБА_5 було виділено на праві власності лише 9/20 частин спірного будинку, а інша 11/20 частина цього будинку належала ОСОБА_6, спадкоємцем якої є ОСОБА_7, права якого порушуються спірним рішенням.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка на момент смерті чоловіка ОСОБА_5 була непрацездатною за віком і перебувала на пенсії, тому у відповідності до ст. 1241 ч.1 ЦК України, має право на обов'язкову долю в спадковому майні.

Проте, до вказаних висновків суд першої інстанції дійшов суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер ОСОБА_5, чоловік позивачки та батько відповідача. Окрім позивачки та відповідача спадкоємцем першої черги є дочка померлого від першого його шлюбу ОСОБА_8, яка до участі у справі не притягнута.

Згідно із ч. 1 ст. 1241 ЦК України непрацездатна вдова спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала їй у разі спадкування за законом.

Приписами ч. 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, ч. 1 ст. 1270 ЦК встановлений строк у шість місяців для прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Згідно з п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві.

З урахуванням наведених положень закону, право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Отже, за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання права на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка до нотаріальної контори про видачу свідоцтва не зверталась. Також не надала до суду документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно.

Крім того, позивачка звертаючись до суду з вищезазначеними позовними вимогами до відповідача ОСОБА_4 не зазначила, які саме її права чи законні інтереси як спадкоємця були порушені саме останнім, який, на її думку повинний бути відповідачем по справі. При цьому як вбачається з матеріалів справи останній не заперечував проти позову.

Таким чином, визнаючи право власності на спадкове майно, у порушення ст. ст. 213 - 215 ЦПК України, суд у встановленому законом порядку не витребував відомості щодо належності спірного майна спадкодавцю, не витребував від нотаріуса копію спадкової справи, не з'ясував питання про склад осіб, не залучив до участі всіх спадкоємців у справі, не встановив власників (співвласників) спірного майна, не переконався в неможливості отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину на майно у нотаріальній конторі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що позивачка не довела свого позову щодо порушення її прав, що є її обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи і вимогам закону, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2006 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :