справа № 196/1262/15-ц
провадження № 4-с/0198/4/16
УХВАЛА

іменем України

30 травня 2016 року Юрївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Гайдар І.О., за участю секретаря судового засідання Маслівець О.М., представника ТОВ «Порше Мобіліті» ОСОБА_1, начальника Відділу державної виконавчої служби Юрївського районного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Юрївка Дніпропетровської області скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на дії начальника Відділу державної виконавчої служби Юрївського районного управління юстиції Дніпропетровської області,

в с т а н о в и в:

ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до суду зі скаргою на дії начальника відділу державної виконавчої служби Юрївського районного управління юстиції Дніпропетровської області.

Скарга мотивована тим, що 19.05.2016 року на адресу ТОВ "Порше Мобіліті" надійшла постанова державного виконавця від 17.05.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі № 196/1262/15-ц, виданого Юрївським районним судом Дніпропетровської області 27.04.2016 року, про звернення стягнення на предмет застави (автомобіль марки Volkswagen, модель Passat B7, кузов № НОМЕР_1, рік випуску 2012, колір коричневий) в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ТОВ "Порше Мобіліті" за кредитним договором. Причиною відмови у відкритті виконавчого провадження стала відсутність можливості вжиття заходів примусового стягнення, які передбачені Законом України "Про виконавче провадження".

Вважаючи, що у державного виконавця не було підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, заявник просить визнати незаконними дії начальника ВДВС Юрївського районного управління юстиції Дніпропетровської області, скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № 51085509 та зобовязати ВДВС Юрївського районного управління юстиції Дніпропетровської області відкрити виконавче провадження за виконавчим листом у справі № 196/1262/15-ц.

Представник заявника в судовому засіданні підтримав вимоги скарги, просив її задовольнити.

Заінтересована особа начальник відділу державної виконавчої служби Юрївського районного управління юстиції Дніпропетровської області в судовому засіданні заперечував проти скарги з тих підстав, що прийняте судом рішення виключає вжиття заходів примусового виконання.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга ТОВ «Порше Мобіліті» підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутись до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 12.05.2016 року до ВДВС Юрївського районного управління юстиції Дніпропетровської області надійшла заява про примусове виконання виконавчого листа № 196/1262/15-ц, виданого Юрївським районним судом Дніпропетровської області 27.04.2016 р., про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ТОВ "Порше Мобіліті" за кредитним договором шляхом укладення кредитором від імені боржника договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.

17 травня 2016 року начальник відділу державної виконавчої служби Юрївського районного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2 прийняв та направив ТОВ "Порше Мобіліті" постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) з підстав відсутності можливості вжиття заходів примусового стягнення, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

За положеннями ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Начальник відділу державної виконавчої служби Юрївського районного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2, відмовляючи у відкритті виконавчого провадження (в прийнятті до провадження виконавчого документа), керувався положеннями п. 8 ч. 1 ст. 26 Законом України «Про виконавче провадження» (наявність інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження), посилаючись як на правову підставу для вчинення таких дій на статті 52, 54 та 62 цього ж Закону, якими врегульовано порядок звернення стягнення на майно боржника.

Також відмова у відкритті виконавчого провадження обґрунтована тим, що на думку державного виконавця суд в резолютивній частині рішення визначив порядок його виконання, тому відсутня можливість вжиття заходів примусового стягнення.

Суд вважає такі дії державного виконавця порушенням Закону України «Про виконавче провадження», оскільки підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, передбачені п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону, відсутні.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні (стаття 217 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист.

З аналізу зазначених норм виходить, що з набранням законної сили судове рішення набуває обов'язковості. Обов'язковість судового рішення забезпечується можливістю його примусового виконання та юридичною відповідальністю за невиконання судового рішення. Примусове виконання судових рішень у цивільних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Тобто, нормами цивільного процесуального законодавства передбачена видача виконавчого листа за кожним рішенням, прийнятим по суті спору та яке набрало законної сили. Водночас, закон не ставить питання про видачу виконавчого листа в залежність від можливості або неможливості примусового виконання рішення суду. Підставою для видачі виконавчого листа є заява особи, на користь якої таке рішення ухвалено. Виконавчий лист є виконавчим документом, на підставі якого здійснюється примусове виконання судового рішення державною виконавчою службою.

Визначення безпосередньо в рішенні суду порядку його виконання не позбавляє позивача, на користь якого прийнято рішення, звернутись до державної виконавчої служби для вжиття заходів примусового виконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, до яких віднесено серед іншого виконавчі листи, що видаються судами.

Європейський суд з прав людини наголошує, що за змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод право на виконання рішень, винесених судом, є невід'ємною частиною «права на суд» (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 40; Scordino v. Italy (Скордіно проти Італії) (no. 1) [ВП], § 196). В іншому випадку, положення статті 6 § 1 будуть позбавлені ефекту корисної дії (Burdov v. Russia (Бурдов проти Росії), §§ 34 і 37).

Отже, з наведеного випливає, що виконавчий лист є ще одним інструментом захисту прав позивача, на користь якого прийнято рішення та задоволено позовні вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, або визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом (ч. 2 ст. 369 ЦПК України).

З огляду на наведену в попередньому абзаці норму права, виключно суду, який видав виконавчий документ, надано право за заявою відповідних осіб вирішувати питання про визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Посадові особи державної виконавчої служби на стадії прийняття до провадження виконавчого документа не наділені правом оцінювати наперед можливості використання заходів примусового стягнення в рамках виконавчого провадження.

В даному випадку має місце перевищення державним виконавцем наданих повноважень та вільне тлумачення положень п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», що є неприпустимим. Зазначена правова норма передбачає наявність саме передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. Статті 52, 54 та 62 Закону України "Про виконавче провадження" лише регулюють порядок звернення стягнення на майно боржника, якого необхідно дотримуватись державному виконавцю при вчиненні таких дій.

Виходячи з норм ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

З огляду на вищевикладені обставини, які були досліджені судом та перевірені належними і допустимими доказами, суд дійшов висновку, що дії начальника відділу державної виконавчої служби Юрївського районного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2 при прийнятті на примусове виконання виконавчого листа № 196/1262/15-ц, виданого Юрївським районним судом Дніпропетровської області 27.04.2016 р., не відповідають вимогам законодавства, є такими, що вчинені не в порядку та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження», державним виконавцем без належних правових підстав прийнято рішення про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа), тому скарга в цій частині підлягає задоволенню.

Вимоги заявника в частині зобовязання начальника ВДВС Юрївського районного управління юстиції Дніпропетровської області відкрити виконавче провадження за виконавчим листом у справі № 196/1262/15-ц задоволенню не підлягають, оскільки прийняття рішень в ході виконавчого провадження це виключна компетенція державного виконавця. Суд не вправі зобовязувати посадових осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою ВДВС з певною свободою розсуду. Тобто, коли особа може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке вона вважає найкращим за даних обставин.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність органів та посадових осіб державної виконавчої служби на відповідність вимогам законодавства про порядок вчинення виконавчих дій, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) органів та посадових осіб. В таких випадках завдання судочинства полягає лише в гарантуванні дотримання вимог права. В ході розгляду скарги в порядку ст.ст. 383-389 ЦПК України судом лише перевіряється дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення державним виконавцем виконавчих дій.

Керуючись ст.ст. 209, 210, 294, 383-384, 387 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» на дії начальника відділу державної виконавчої служби Юрївського районного управління юстиції Дніпропетровської області задовольнити частково.

Скасувати постанову ВП № 51085509 від 17.05.2016 року начальника відділу державної виконавчої служби Юрївського районного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) за виконавчим листом № 196/1262/15-ц, виданим Юрївським районним судом Дніпропетровської області 27.04.2016 р.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Юрївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: І.О.Гайдар