У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», третя особа - виконуючий обов'язки директора дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» ОСОБА_4, про поновлення на роботі, скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за касаційною скаргою дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на рішення апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом до Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - ДК «Газ України»), третя особа - виконуючий обов'язки директора ДК «Газ України» ОСОБА_4, у якому просила суд: скасувати наказ виконуючого обов'язки директора ДК «Газ України» від 7 листопада 2014 року № 114 «Про дисциплінарне стягнення» щодо оголошення ОСОБА_3 догани; скасувати наказ виконуючого обов'язки директора ДК «Газ України» ОСОБА_4 від 26 листопада 2014 року № 295-П «Про звільнення ОСОБА_3»; поновити ОСОБА_3 на роботі на посаді начальника відділу роботи з персоналом ДК «Газ України»; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 27 листопада 2014 року до моменту фактичного поновлення на роботі, а також моральну шкоду в розмірі 30 тис. грн, спричинену внаслідок незаконного звільнення з роботи.

Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтувала тим, що з 24 листопада 1998 року вона працювала в ДК «Газ України», а з 1 жовтня 1999 року займала посади начальника відділу кадрів компанії, начальника управління по роботі з персоналом, начальника відділу по роботі з персоналом.

26 листопада 2014 року наказом виконуючого обов'язки директора ДК «Газ України» ОСОБА_4 за № 295-П ОСОБА_3 звільнена з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених Положенням про кадрову службу і правилами внутрішнього розпорядку за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Звільнення позивач вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що проведено з грубим порушенням КЗпП України, зокрема, оспорюваний наказ від 26 листопада 2014 року № 295-П прийнятий з порушенням вимог ст. ст. 43, 148, 149 КЗпП України, а саме: не отримана попередня згода профспілкової організації ДК «Газ України» на звільнення позивача; застосовано дисциплінарне стягнення без встановлення строків для застосування дисциплінарного порушення; застосовано дисциплінарне стягнення без отримання письмових пояснень; створено умови для неможливості звернення до суду з позовом про скасування наказу від 7 листопада 2014 року № 114 «Про дисциплінарне стягнення», який прийнятий з порушенням вимог ст. 149 КЗпП України, а саме: не враховано ступінь тяжкості проступку - не встановлено вини позивача та не надано оцінки поважності причин відсутності позивача на роботі; не встановлено шкоди, заподіяної проступком; не враховано обставини, за якими вчинено проступок, а саме суттєве погіршення здоров'я та виконання контрольного доручення; не враховано попередню роботу працівника.

Внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_3 також спричинено моральну шкоду, тому остання просила суд захистити її права та задовольнити позов.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Справа в апеляційному порядку переглядалася судами неодноразово.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано незаконним наказ від 7 листопада 2014 року № 114 «Про дисциплінарне стягненя» накладене на ОСОБА_3 у вигляді догани. Визнано незаконним наказ від 26 листопада 2014 року № 295-П «Про звільнення ОСОБА_3». Поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді начальника відділу роботи з персоналом ДК «Газ України» з 27 листопада 2014 року. Стягнуто з ДК «Газ України» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 листопада 2014 року по 23 червня 2016 року у розмірі 616 696 грн 33 коп. без врахування обов'язкових платежів та внесків та моральну шкоду у розмірі 5 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ДК «Газ України» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що наказ в. о. директора ДК «Газ України» від 7 листопада 2014 року № 1147 «Про дисциплінарне стягнення» щодо оголошення позивачу догани є чинним, не скасований, дисциплінарне стягнення у порядку, визначеному ст. 151 КЗпП України не зняте. Факт порушення позивачем трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку є незаперечним, будь-яких порушень приписів чинного законодавства у застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення відповідач не допустив, а відтак, наявність нагороджень та/або заохочень позивача, не знімає з неї відповідальності за виявленні відповідачем порушення. Факти невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на ОСОБА_3 трудовим договором, встановлені комісією та викладені в акті перевірки від 21 листопада 2014 року. Заперечень на спростування викладеного в цьому акті перевірки позивач не надав, доказів, які б спростовували викладене в акті перевірки, суду також не надано. Встановлення в діях позивача дисциплінарного проступку та видачі наказу про звільнення, який став підставою 26 листопада 2014 року для звільнення позивача, передував наказ про оголошення догани. Перебування позивача у лікувальному закладі, що незаконно визнано порушенням трудової дисципліни і стало підставою оголошення догани, є безпідставним, оскільки, спростовується листом комунального закладу «Київська обласна лікарня № 2», з якого вбачається, що стан здоров'я ОСОБА_3 задовільний і нагальної потреби у відвідування лікаря не було.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що факт тимчасової непрацездатності працівника унеможливлює виконання ним своїх трудових обов'язків з поважних причин і на законних підставах звільняє його від їх виконання та відповідальності за їх невиконання. Оскільки за результатами перебування ОСОБА_3 у лікаря та проходження призначеного ним у цей день обстеження ОСОБА_3 у подальшому - через два дні - видано листок непрацездатності та призначений курс лікування в умовах денного стаціонару, тому 21 жовтня 2014 року позивач була відсутня на робочому місці з 10.59 до 14.00 з поважних причин. Доповідна записка за своїм текстом не містить інформації щодо тривалості часу відсутності позивача 6, 7, 8, 9, 10, 13, 14, 15, 16 жовтня 2014 року на робочому місті, оскільки у ній відображено лише « про відсутність на роботі протягом певного часу». Таким чином, дисциплінарне стягнення у вигляді догани за наказом від 7 листопада 2014 року № 114 «Про дисциплінарне стягнення» застосовано до ОСОБА_3 без достатніх на те підстав.

Проте погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Судами установлено, що ОСОБА_3 26 листопада 2014 року звільнена з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених Положенням про кадрову службу і правилами внутрішнього розпорядку відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Наказу від 26 листопада 2014 року № 295-П «Про звільнення ОСОБА_3» передував наказ від 7 листопада 2014 року № 114 «Про дисциплінарне стягнення» про оголошення ОСОБА_3 догани.

Дисциплінарне стягнення - догана, застосоване до ОСОБА_3 за фактом її відсутності на робочому місці 21 жовтня 2014 року з 10.59 до 14.00. та інші порушення внутрішнього трудового розпорядку ДК «Газ України», які мали місце 6, 7, 10, 13, 14, 16 та 21 жовтня 2014 року.

Відповідно до змісту наказу від 7 листопада 2014 року № 114 встановлені факти систематичного порушення ОСОБА_3 п. 5.2. Правил внутрішнього трудового розпорядку ДК «Газ України», затверджених наказом Компанії від 29 жовтня 2008 року № 265, а також порушення абзаців 8 та 10 п. 3.1. цих Правил.

Зі змісту абзаців 8 та 10 п. 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку ДК «Газ України» вбачається, що працівники зобов'язані: не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам Компанії; шанобливо ставитися до відвідувачів Компанії, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування.

Пунктом 5.2 цих Правил встановлений час початку і закінчення щоденної роботи працівників та час перерви для відпочинку і харчування.

ОСОБА_3 з приводу відсутності на роботі 21 жовтня 2014 року з 10.59 до 14.00 год. Надала письмові пояснення, з яких убачається, що вона підтверджувала факт відсутності на роботі, однак з поважних причин, оскільки за станом здоров'я вимушена була звернутися до лікаря за медичною допомогою. Після відвідування лікаря, призначеного лікарем термінового обстеження та прийняття ліків вона повернулася на роботу.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно з п. 23 вказаної постанови, за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що Пунктом 5.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку ДК «Газ України» встановлений час початку і закінчення щоденної роботи працівників та час перерви для відпочинку і харчування, зокрема:

- чесно і сумлінно виконувати покладені на них обов'язки;

- додержуватись трудової дисципліни;

- своєчасно і точно виконувати розпорядження та вказівки своїх керівників;

- використовувати весь робочий час для продуктивної праці;

- не допускати дій та вчинків, які можуть зашкодити інтересам Компанії.

Інструкцією щодо порядку реєстрації відсутності в Компанії працівників ДК «Газ України» в робочий час від 25 березня 2013 року (далі - Інструкція) передбачено, що у разі виникнення необхідності виходу за територію Компанії в робочий час працівник повинен інформувати керівника свого структурного підрозділу, а отримавши його дозвіл, повідомити про це Управління безпеки ДК «Газ України» з обов'язковою реєстрацією в Журналі, який зберігається у відділі контролю охорони, перепускного режиму та нагляду за технічними засобами безпеки Управління безпеки.

Таким чином, ОСОБА_3 була зобов'язана повідомити свого керівника про причини своєї відсутності на робочому місці в обов'язковому порядку. Крім того, стан здоров'я ОСОБА_3 дозволяв у телефонному режимі повідомити керівництво Компанії про свою відсутність. Однак зазначено здійснено не було.

На обґрунтування поважності причини своєї відсутності на робочому місці ОСОБА_3 надала медичну документацію про погіршення стану здоров'я, проте апеляційний суд не звернув уваги на те, що довідка позивача про стан здоров'я не містить відомостей щодо неможливості ОСОБА_3 виконувати трудові обов'язки 21 жовтня 2014 року за станом здоров'я, оскільки сам факт звернення до медичної установи не свідчить про поважність причин відсутності на робочому місці у цей день, листок непрацездатності відкритий не був, довідка стаціонарної форми лікування відсутня.

Суд апеляційної інстанції не навів мотивів відхилення таких доказів відповідача, а також не зверну уваги на копію службової записки заступника начальника управління - начальника відділу охорони, пропускного режиму та протидії корупції Управління внутрішньої безпеки та запобігання корупції ОСОБА_5 від 22 жовтня 2014 року № 21/15-219/1 про те, що у період з 1 жовтня 2014 року зафіксовані порушення ОСОБА_3 правил внутрішнього трудового розпорядку, про що свідчить витяг з системи контролювання доступу «Максес».

Відповідно до п. 12 акту про службову перевірку від 30 жовтня 2014 року встановлені інші порушення правил ОСОБА_3 протягом жовтня 2014 року. Зокрема, мають місце непоодинокі випадки відсутності ОСОБА_3 без поважних причин у робочий час у жовтні цього року, про що свідчить відсутність відповідної реєстрації у Журналі реєстрації відсутності, що мало місце 6, 7, 10, 13, 14, 16, 21 жовтня 2014 року та службова записка Управління внутрішньої безпеки та запобігання корупції від 22 жовтня 2014 року № 21/15-219/1.

Наказом від 22 березня 2013 року № 24 працівники Компанії попереджені про недопустимість порушень Правил внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно із п. 3 Інструкції співробітник Компанії, який надає до відділу контрою охорони інформацію щодо своєї відсутності в адмінприміщенні в робочий час, несе особисту відповідальність за її достовірність. Із зазначеною інструкцією ОСОБА_3 ознайомлена, проте всупереч таким Правилам у робочий час залишала своє робоче місце, у відповідному Журналі не записувалася.

За таких обставин, такі порушення ОСОБА_3 стали підставою для звільнення позивача, оскільки відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами розірвання трудового договору є порушення обов'язків покладених на працівника як трудовим колективом, так і Правилами внутрішнього трудового розпорядку. ДК «Газ України» дотримано вимог діючого законодавства в частині прийняття наказу від 7 листопада 2014 року № 114 «Про дисциплінарне стягнення» про оголошення ОСОБА_3 догани та наказу від 26 листопада 2014 року «Про звільнення ОСОБА_3».

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, є правильним.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 23 червня 2016 року скасувати, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик