Справа № 373/2985/15-ц Головуючий у І інстанції Опанасюк І. О.
Провадження № 22-ц/780/2822/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 07.06.2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Савченко С.І., Касьяненко Л.І.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про встановлення факту проживання однією сімєю, чоловіка та жінки без шлюбу, та про визнання спільної сумісної власності та поділ майна,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року позивач ОСОБА_5 звернувся з даним позовом до суду та враховуючи змінені позовні вимоги просив встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а саме його з відповідачкою ОСОБА_3 в період часу з грудня 2004 року по березень 2015 року, стягнути з ОСОБА_3 на його користь компенсацію за 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, що була ними придбана за спільні кошти в розмірі 123000 грн., стягнути з ОСОБА_3 на його користь компенсацію за 1/2 частину автомобіля марки Mitsubishi ASX 2014 року випуску, що був ними придбаний за спільні кошти в розмірі 126000 грн., розділити між ними спільно придбане рухоме майно, а саме: просив виділити йому пральну машину «Самсунг» вартістю 4000 грн.; холодильник «Атлант» вартістю 4300 грн.; диван вартістю 2400 грн.; світильник вартістю 800 грн.; відповідачці виділити: плиту газову вартістю 3000 грн.; люстру кришталеву вартістю 7200 грн.; , стягнути з відповідачки на його користь грошові кошти в сумі 10000 доларів США, що є еквівалентом 240600 грн. та стягнути на його користь понесені судові витрати.

Відповідачка ОСОБА_3 та її дочка, третя особа у справі, ОСОБА_4, заперечували проти позову, посилаючись, що відповідачка періодично зустрічалась з позивачем, проте ніколи не проживала з ним однією сімєю та не має з ним спільного майна. Вона є приватним підприємцем та має свій бізнес, квартиру, автомобіль та всі речі, які вказані в позовній заяві вона купувала за власний кошт, тому просила в позові відмовити.

Рішенням Переяслав-Хмельницький міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення його позову. Посилається, що судом не повно встановлено обставини справи, які мають значення для справи внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного дослідження та оцінки показів свідків, які підтвердили те, що сторони мали взаємні права та обовязки щодо майна, користування спільним майном. Крім того, послався, що суд не врахував свідоцтво про вінчання сторін, яке може свідчити факт наявності особистих близьких сімейних відносин.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем своїх позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_4 відповідно до договору дарування від 04.06.2015 року, укладеного між нею та ОСОБА_3, якій в свою чергу належала вказана квартира на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2007 року (а.с.50-51, 119-120).

Автомобіль марки Mitsubishi ASX 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, 16.07.2014 року був первинно зареєстрований на ОСОБА_3, а 02.02.2015 року вказаний автомобіль був перереєстрований на ОСОБА_4, 11.12.2015 року автомобіль Mitsubishi ASX 2014 року випуску був перереєстрований на іншого власника в територіальному сервісному центрі 0741 регіонального сервісного центру МВС України у Волинській області (а.с.75).

Відповідно до вимог ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

У п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 роз'яснено: під час застосування ст.74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі й між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, взаємні права та обов'язки.

Згідно зі ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами вважаються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Таким чином, позивач для встановлення факту проживання однією сімєю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу між сторонами, мав надати суду належні та допустимі докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання у вказаний період майна в інтересах сім'ї за спільні кошти.

Однак таких доказів матеріали справи не містіть.

Натомість, заперечуючи проти позову, відповідачка зазначала про відсутність із позивачем сімейних відносин у розумінні положень Сімейного Кодексу України, пояснивши, що вони періодично зустрічались, проте ніколи не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету, кожен витрачав на себе свої кошти.

Додані до позову позивачем копія гарантійних талонів на холодильник та пральну машину, Свідоцтво про вінчання від 27.11.2011 року, не свідчить про наявність у сторін прав і обовязків подружжя.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи відповідачки про те, що вона мала власний достатній дохід, особисто себе забезпечувала, сторони не мали спільного бюджету і будь-яких спільних прав та обовязків з позивачем, не спростовані матеріалами справи, ніяких доказів щодо існування у сторін в спірний період прав і обовязків подружжя позивачем не надано. Тому у даному випадку колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довів позову, що є його обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :