Справа № 352/389/15-ц
Провадження № 2/352/41/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Пилипів М.В.

представників сторін адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Липівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, ОСОБА_4 про визнання незаконними рішення виконавчого комітету сільської ради, свідоцтва про право власності та визнання права власності на будинковолодіння, -

в с т а н о в и в :

Позивачка 16.02.2015 р. звернулася в суд з позовом до відповідача Липівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання права власності на житловий будинок.

Ухвалою суду від 28.03.2016 р. до участі у справі за клопотанням позивача залучено в якості відповідача спадкоємця померлої ОСОБА_5 ОСОБА_4

Після збільшення позовних вимог у квітні 2015 р. та уточнення позову 07.06.2016 р. просила: 1) визнати незаконним рішення виконавчого комітету Липівської сільської ради від 26.10.1999 р. у частині визнання за ОСОБА_5 права власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Незалежності, 26 в с. Липівка Тисменицького району Івано-Франківської області; 2) визнати незаконним свідоцтво про право власності від 18.10.2000 р., видане виконкомом Липівської сільської ради на імя ОСОБА_5; 3) визнати за нею право власності на спірне будинковолодіння № 26 по вул. Незалежності в с. Липівка Тисменицького району Івано-Франківської області у порядку спадкування за законом після померлого чоловіка ОСОБА_6

Заявлені вимоги обґрунтовувала тим, що вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6, неповнолітньою дочкою ОСОБА_7 проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1, який належав її батькам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Батька ОСОБА_8 12.07.1948 р. було репресовано, у цьому ж році він помер. Її чоловіка ОСОБА_6 було репресовано і 30.10.1950 р. разом із сімєю та її матірю ОСОБА_9 виселено із с. Липівка і відправлено на спецпоселення в Нижньо-Удинський район Іркутської області РФ, все майно було конфісковано. У батьківський будинок було заселено сімю ОСОБА_10 (дружина ОСОБА_11, дочка ОСОБА_5Я.). ЇЇ, чоловіка, дочку і матір 29.06.1958 р. звільнено із спецпоселення, а 03.10.1991 р. їх було реабілітовано. Постановою № 40 від 12.06.1992 р. Тисменицької районної комісії з питань поновлення прав реабілітованих вирішено: 1) Згідно Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» повернути будинок у с. Липівка ОСОБА_6; 2) Враховуючи похилий вік ОСОБА_5 та згоду ОСОБА_6 дозволити їй проживати у цьому будинку без права заповіту іншим; 3) Дану постанову направити у виконком Липівської сільської ради та районному нотаріусу. Оскільки позивачка з чоловіком на той час мали інший будинок для проживання, вони не наполягали на виселенні ОСОБА_5, враховуючи і її похилий вік та відсутність в селі вільного житлового фонду, яким повинні бути забезпечені такі особи при їх виселенні внаслідок повернення майна реабілітованим. Після смерті 30.08.2001 р. чоловіка ОСОБА_6 позивачка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Таким чином, вона має право на спадкування і спірного будинковолодіння № 26 по вул. Незалежності в с. Липівка Тисменицького району, яке було повернуто її чоловікові як реабілітованому. Вона, виконуючи волю свого покійного чоловіка та постанову комісії з поновлення прав реабілітованих, не перешкоджала ОСОБА_5 проживати в успадкованому будинку до смерті. Після смерті 13.10.2014 р. ОСОБА_5 позивачка звернулась до нотаріуса за оформленням спадщини, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.04.2015 р. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне будинковолодіння. Оскільки спірне будинковолодіння належало її чоловікові ОСОБА_6 на підставі постанови № 40 від 12.06.1992 р. Тисменицької районної комісії з питань поновлення прав реабілітованих, виконком Липівської сільської ради рішенням від 26.10.1999 р. незаконно визнав право власності на будинковолодіння за ОСОБА_5, на підставі якого незаконно 18.10.2000 р. видано останній свідоцтво про право власності. Оспорюваними рішенням та свідоцтвом порушені права позивачки як спадкоємця, прийняття рішення та видача свідоцтва суперечило постанові № 40 від 12.06.1992 р., якою спірне будинковолодіння повернуто її чоловікові, а отже визнано його право власності на це майно.

Позивачка та її представники у судовому засіданні збільшені і уточнені позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Представник відповідача Липівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області в судове засідання не зявився, від відповідача надійшла заява, у якій сільська рада позов не визнала, просила справу розглянути у відсутності свого представника.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник у судовому засіданні позов не визнали і пояснили, що є необґрунтованими доводи позивача про те, що спірне будинковолодіння № 26 по вул. Незалежності в с. Липівка Тисменицького району Івано-Франківської області належало ОСОБА_6 на підставі постанови Тисменицької районної комісії з питань поновлення прав реабілітованих № 40 від 12.06.1992 р. про повернення ОСОБА_6 будинку в с. Липівка, оскільки: 1) у даній постанові всупереч вимогам Положення про порядок виплати грошової компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їхнім спадкоємцям не вказано, на кого покладається обовязок по поверненню майна, ким, в які строки та яке саме майно має бути повернено, його склад та вартість; 2) не вказано, що конфіскований будинок належав на праві власності ОСОБА_6 або членам його сімї; 3) вказаною постановою будь-який будинок в с. Липівка не передавався ОСОБА_6 у власність; право власності за ОСОБА_6 на спірний будинок ні комісією з питань поновлення прав реабілітованих, ні компетентним органом (органом місцевого самоврядування) не визнавалося. Ні ОСОБА_6, ні його спадкоємці впродовж 22 років не зверталися до сільської ради, ОБТІ чи в суд з приводу виконання постанови № 40, визнання, реєстрації права власності на повернутий будинок. Дана постанова у річний строк, передбачений п.16 вказаного вище Положення, виконана не була. Відсутні відомості про заміну власника спірного будинковолодіння і у погосподарських книгах сільської ради, як це передбачено п.14 Інструкції по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженої наказом Міністерства статистики України від 22.05.1995 р. № 48. ОСОБА_5, проживаючи у будинку майже сімдесят років, повністю перебудувала його, фактично створивши нове майно, про що свідчить технічний паспорт, де вказано рік побудови 1968. Правомірність набуття ОСОБА_5 права власності на спірне будинковолодіння підтверджується також записами у погосподарських книгах сільської ради. Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 13.01.2016 р., яке має преюдиційне значення, встановлено, що ОСОБА_6 не набув права власності на будинковолодіння, згадана постанова комісії не виконана у встановлений термін та не перешкоджає ОСОБА_4 у спадкуванні спірного будинковолодіння за заповітом після смерті ОСОБА_5 Просили у позові відмовити та стягнути з позивача судові витрати.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що предметом спору у даній справі є право власності на будинковолодіння № 26 по вул. Незалежності в с. Липівка Тисменицького району Івано-Франківської області.

Спірне будинковолодіння належало ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право власності на будинковолодіння, виданого виконавчим комітетом Липівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області 18.10.2000 р. на підставі рішення виконкому від 26.10.1999 р. № 24, зареєстрованого Івано-Франківським ОБТІ 18.10.2000 р. (т.1, а.с.85).

Вказані рішення виконкому Липівської сільської ради та свідоцтво про право власності на імя ОСОБА_5 оспорюються позивачкою ОСОБА_3, яка посилається на належність спірного будинковолодіння її покійному чоловікові ОСОБА_6 на підставі постанови № 40 Тисменицької районної комісії з питань поновлення прав реабілітованих від 12.06.1992 р., засвідчена копія якої підшита на а.с.222 т.1.

Відповідно до постанови № 40 від 12.06.1992 р. Тисменицька районна комісія з питань поновлення прав реабілітованих постановила: 1) Згідно Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» повернути будинок у с. Липівка ОСОБА_6; 2) Враховуючи похилий вік ОСОБА_5 та згоду ОСОБА_6, дозволити їй проживати у цьому будинку без права заповіту іншим; 3) Дану постанову направити у виконком Липівської сільської ради народних депутатів та районному нотаріусу.

Суд вважає необґрунтованим твердження представників позивача про те, що вказана постанова, якою спірне будинковолодіння повернуто ОСОБА_6, а отже визнано його право власності на це майно, є правовстановлюючим документом, з огляду на наступне.

Вказаною постановою ОСОБА_6 лише повернуто будинок в с. Липівка без зазначення його адреси і технічних характеристик, без посилання на те, що конфіскований будинок, який підлягав поверненню, належав на праві власності ОСОБА_6 або членам його сімї; без посилання про передачу будинку у власність ОСОБА_6 чи про визнання за ОСОБА_6 права власності на цей будинок.

У відповідності з вимогами ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи чи особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Івано-Франківської області від 13.01.2016 р. (т.1, а.с.161-165) у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Тисменицької районної ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3, про визнання незаконною та скасування постанови встановлено, що за життя ОСОБА_6, до 30 серпня 2001 р., протягом девяти років зазначена постанова реалізована не була (не був отриманий на її підставі правовстановлюючий документ та фактично будинок не був повернутий у строк, передбачений п.16 Положення про порядок виплати грошової компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їхнім спадкоємцям); що наявність цієї постанови не перешкоджає ОСОБА_4 реалізувати своє право на спадщину після смерті ОСОБА_5

У відповідності з вимогами п.16 Положення про порядок виплати грошової компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їхнім спадкоємцям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.1991 р. № 48 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18.02.1993 р. № 112), згідно з пунктами 13 і 14 цього Положення юридичні та фізичні особи повертають реабілітованим майно або відшкодовують його вартість в установлені комісією строки, але не пізніше одного року після прийняття рішення.

З урахуванням вказаної норми Положення, яка встановлювала імперативний строк для виконання рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих, що не міг перевищувати одного року з часу прийняття рішення; враховуючи те, що п.2 постанови № 40 від 12.06.1992 р. за згодою ОСОБА_6 дозволено ОСОБА_5 проживати у будинку; з огляду на чинність на час ухвалення вказаної постанови Закону України «Про власність», що діяв з 15.04.1991 р., яким визначено поняття права власності, як врегульованих законом суспільних відносин щодо володіння, користування і розпорядження майном, та введено інститут приватної власності, суд вважає, що ОСОБА_6 у передбачений строк не скористався своїм правом на отримання правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право власності на повернутий йому будинок, яке на той час видавалось виконкомами сільських рад, або правом на внесення відповідних змін до погосподарської книги сільської ради щодо заміни власника господарства.

Відповідно до вимог п.14 Інструкції по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 р. № 48, зареєстрованої в МЮУ 23.03.1995 р. за № 83/619, у випадку заміни голови господарства (у звязку зі смертю або з інших причин) особовий рахунок господарства не переписується на новий, а у верхній частині особового рахунку вписується прізвище, імя та по батькові нового голови господарства, прізвище попереднього закреслюється. Аналогічна норма містилася у чинних на час виникнення спірних правовідносин Вказівках по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25.05.1990 р.

Суд враховує, що на час виникнення спірних правовідносин виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Судом встановлено, що у погосподарських книгах Липівської сільської ради, починаючи з 1983 р. (після смерті батьків ОСОБА_5Я.) до 2014 р., головою господарства, до якого відносилось спірне будинковолодіння, вказана ОСОБА_5, що підтверджується долученими до матеріалів справи засвідченими копіями виписок з погосподарських книг (т.1, а.с.176-182).

При цьому суд враховує, що оскільки позивач не підтвердив обставини щодо отримання виконкомом Липівської сільської ради постанови № 40 Тисменицької районної комісії з питань поновлення прав реабілітованих від 12.06.1992 р., письмове підтвердження вказаної обставини відсутнє у наданих позивачем засвідчених копіях справи по реабілітації (т.1, а.с.222-247), обовязок щодо заміни власника господарства із внесенням відповідних змін до погосподарської книги у виконкому сільської ради міг виникнути лише після звернення ОСОБА_6 з відповідною заявою до сільської ради.

При вирішенні даного спору суд також враховує, що позивач не спростовував обставини, на яку посилався відповідач ОСОБА_4 на обґрунтування своїх заперечень щодо позову, що ОСОБА_5 під час багаторічного проживання у спірному будинковолодінні перебудувала його, що підтверджується даними технічного паспорту (т.2, а.с.5-7), згідно якого роком побудови житлового будинку та господарських споруд вказано 1968 р., та наявними у матеріалах справи по реабілітації поясненнями свідка ОСОБА_12 від 18.07.1992 р. (т.1, а.с.233), яка підтвердила, що хату і стодолу переробляли в 1965-1970 р.р. Позивач не довів неправомірності набуття ОСОБА_5 права власності на спірне будинковолодіння.

Відповідно до вимог ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З урахуванням встановлених обставин, з огляду на те, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), суд дійшов висновку, що чоловік позивачки ОСОБА_6, який помер 30.08.2001 р., не набув права власності на спірне будинковолодіння, тому позивачка, яка прийняла спадщину після його смерті у порядку п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), не успадкувала права власності на спірне будинковолодіння. Вимога позивачки про визнання за нею права власності на вказане будинковолодіння у порядку спадкування за законом після померлого чоловіка є необґрунтованою.

Оскільки оспорювані позивачкою рішення виконкому Липівської сільської ради та свідоцтво про право власності прав позивачки як спадкоємця не порушують, заявлені нею вимоги про визнання незаконними вказаного рішення та свідоцтва про право власності суд вважає безпідставними.

На підставі наведеного, у відповідності до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), ст.ст. 321, 328 ЦК України, п.16 Положення про порядок виплати грошової компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їхнім спадкоємцям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.1991 р. № 48 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18.02.1993 р. № 112), п.14 Інструкції по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 р. № 48, зареєстрованої в МЮУ 23.03.1995 р. за № 83/619, керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити у позові ОСОБА_3 до Липівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, ОСОБА_4 про визнання незаконними рішення виконавчого комітету сільської ради, свідоцтва про право власності та визнання права власності на будинковолодіння.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча М.М.Хоминець