Дата документу 10.02.2016
СПРАВА N 320/6665/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«10» лютого 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Кучеренко В.В.

при секретарі Прозоровій Т.О.

за участю представників: позивача ОСОБА_1, відповідача- Юрова В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, процентів та судових витрат, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним договору позики

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу в розмірі 8 000 доларів США, що еквівалентно станом на 30.07.2015 року 189 920,00 гривень, 3 % річних від суми боргу у розмірі 520,00 доларів США, що еквівалентно станом на 30.07.2015 року 12 344,80 гривень, судові витрати а саме: судовий збір за подачу позову в розмірі 2 243,60 гривень, послуги банка за сплату судового збору в розмірі 30,00 гривень, сплату послуг адвоката в розмірі 3 000,00 гривень, а всього стягнути 207 537,40 гривень зазначивши, що влітку 2013 року між нею та відповідачем було укладеного договір позики після чого позивачка передала відповідачу грошову суму у розмірі 8 000,00 доларів США, що еквівалентно на день договору 64 000,00 гривень, а відповідач зобовязався повернути вказану суму грошей в строк до 04.07.2015 року. Позивачка в усному порядку вимагала у відповідача виконання взятих на себе зобовязань на що відповідач відповідав обіцянками, а на теперішній час і зовсім відмовою в поверненні грошей. В звязку с неможливістю урегулювання в досудовому порядку ситуації що склалась позивачка звернутися до суду.

02.09.2015 року відповідач надав суду зустрічну позовну заяву, в якій просить відмовити ОСОБА_2 в позові в частині стягнення суми за договором позики від 04.07.2013 року еквівалентної 8 000,00 доларів США, задовольнивши позовні вимоги в межах суми основного боргу в розмірі 64 000,00 гривень та визнати недійсним та скасувати друге речення п.2 договору позики від 04.07.2013 року, укладеним між ним та позивачкою а саме: «Повернута сума має бути також еквівалентна 8 000,00 доларів США». Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що 04.07.2013 року між відповідачем ОСОБА_3 та позивачкою по первісному позову ОСОБА_2 було укладеного договір позики, згідно п.1 вказаного договору ОСОБА_3 прийняв грошові кошти від ОСОБА_2 в розмірі 64 000,00 гривень, що еквівалентно на той час 8 000,00 доларів США, який зобовязався повернути до 04.07.2015 року. У вказаний у договорі строк ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2 з пропозицією про повернення їй грошових коштів у сумі 64 000,00 гривень, як передбачено умовами договору, однак остання відмовилася їх отримувати, та зазначила, що сума повернення має складати еквівалентно 8 000,00 доларів США, що суперечить як умовам самого договору, так і чинному законодавству України, а саме не передбачено у відповідних правовідносинах повернення суми еквівалентної іноземній валюті, оскільки даний договір укладений на суму в національній валюті України, а саме в гривні, які він отримав у відповідача, як суму безвідсоткової позики та в свою чергу зобовязався повернути у строки передбачені договором у тій же сумі, а сам по собі п.2 Договору, яким визначено, що позичальник зобовязується повернути позикодавцю зазначену суму позики до 04.07.2015 року одноразово, і дана сума має бути також еквівалентна 8 000,00 доларів США, суперечить чинному законодавству, а саме тут відсутній сам механізм такого повернення, враховуючи термінологію визначення в самому пункті 2 Договору, а саме «Також повинна бути еквівалентною ». І тому з наведеного вбачається, що договір позики носить двояке значення, щодо суми зобовязання, а саме з нього можна розуміти, що сума повернення може бути як у гривні так і еквівалентна доларам США, що суперечить змісту п. 1 ст.1046 та ч.1 ст. 1049 ЦК України, якими чітко визначено обовязок позичальника повернення тієї самої суми, яку він отримав у позикодавця, тобто 64 000,00 гривень. Також оскільки, договором позики не передбачено відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, тому у даному випадку підлягають застосуванню норми закону (ч.2 ст. 625 ЦК України), про розмір який позивачем по первісному позову заявлено, однак розрахунок вівся стосовно іноземної валюти і в тому числі в невірних розмірах, оскільки від загальної суми 8 000,00 доларів 3% становить дійсно 240 доларів в рік, та відповідно місяць 20 доларів, однак за просрочку виконання зобовязання в 26 днів на день подачі позову, не може становити 520 доларів США, а становить близько 17 доларів США. Таким чином ОСОБА_3 вважає, що сума стягнення повинна бути виключно в гривні та в розмірах яких він отримував, тобто 64 000,00 гривень.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечував та суду пояснив, що влітку 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 8 000,00 доларів США, що еквівалентно 64 000,00 гривень, а останній зобовязався повернути грошові кошти в строк до 04.07.2015 року. Проте ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання не виконав, гроші не повернув. Просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 207 537,40 гривень. В зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 просив відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 визнав частково в розмірі 64 000,00 гривень, зустрічний позов підтримав та суду пояснив, що дійсно влітку 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 гроші у сумі 64 000,00 гривень. ОСОБА_3 намагався у встановлені в договорі строки повернути гроші, проте ОСОБА_2 відмовилася від їх отримання.

Заслухавши доводи сторін по справі, дослідивши матеріали справи, а також заслухавши пояснення свідка ОСОБА_5, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом та позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно копії договору позики від 04.07.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області, ОСОБА_2 надала у власність, а ОСОБА_3 прийняв грошові кошти в сумі 64 000,00 гривень, що еквівалентно 8 000,00 доларів США в строк до 04.07.2015 року /а.с. 13/.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, не його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Як встановлено під час розгляду справи до теперішнього часу відповідач суму боргу не повернув, про що не заперечують обидві сторони.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні 27.01.2016 року пояснив, що влітку 2013 року він домовився з ОСОБА_2, що та дасть йому у борг грошові кошти. Вони вирішили договір позики посвідчити у нотаріуса. ОСОБА_2 дала, а він прийняв у борг 64 000,00 гривень. Після цього сторони все затвердили у юриста і він написав розписку про отримання грошей. Розписку він писав під диктовку.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні показала, що була присутня при передачі ОСОБА_2 грошей ОСОБА_3 В прийомній у нотаріуса ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 64 000,00 гривень, в присутності ще одного свідка. Гроші передавались у гривні та перераховувались.

Суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_6 яка показала, що ОСОБА_2 передала у борг ОСОБА_3 грошові кошти у розмір 8 000,00 доларів США, а не 64 000,00 гривень, так як вони спростовуються наданим договором, згідно якого кошти передавались у національній валюті України гривні.

Згідно ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 64 000 гривень, процентів за прострочення суми боргу у розмірі 136 гривень 77 копійок, а також з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України витрат по сплаті судового збору у розмірі 641 гривню 37 копійок, та часткове задоволення позовних вимог за зустрічним позовом та визнання недійсним договору позики від 04.07.2013 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 827 в частині, що повернена сума боргу має бути також еквівалентна 8000 (восьми) тисячам доларів США, що притирічить ст.1046 ЦК України так як позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та ст. 1049 ЦК України відповідно до якої позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі.

Що стосується вимог позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача послуг адвоката в розмірі 3 000,00 гривень то суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні, оскільки позивачем та його представником не надано суду розрахунки вказаних затрат, що унеможливлює суд надати ним належну оцінку.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 610, 629, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, ст.ст. 15, 57, 59, 88, 107, 208, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, процентів та судових витрат задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним договору позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_2) суму боргу в розмірі 64 000 (шістдесят чотири тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_2) проценти за просрочення суми боргу у розмірі 136 гривень 77 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору у розмірі 641 гривню 37 копійок.

В іншій частині позову відмовити повністю.

Визнати недійсним договор позики від 04.07.2013 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7, зареєстроваеного в реєстрі за № 827 в частині, що повернена сума боргу має бути також еквівалентна 8000 (восьми) тисячам доларів США.

В іншій частині позову відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.В.Кучеренко