Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Київської області від 08 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2009 року публічне акціонерне товариство «Імексбанк» (далі - ПАТ «Імексбанк») звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що за умовами договору кредитної лінії № 02-08 від 18 січня 2008 року ОСОБА_4 отримав кредит на поточні потреби траншами з максимальним лімітом кредитування 150 000 євро зі сплатою 13 % річних та з кінцевим терміном повернення до 17 січня 2013 року. Виконання зобов'язань за кредитом забезпечено іпотекою будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 за договором від 21 січня 2008 року, укладеним із ОСОБА_3

Внаслідок порушення позивальником строку та порядку погашення кредиту утворилася заборгованість у розмірі 173 367, 95 євро, яку позивач просив стягнути шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2013 року позов задоволено. Розірвано договір кредитної лінії № 02-08 від 18 січня 2008 року, укладений між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_4 У рахунок погашення заборгованості у розмірі 1 451 275, 02 грн звернуто стягнення на належні ОСОБА_3 житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, та земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0, 145 га. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів.

Визначено початкову ціну предмета іпотеки - житлового будинку у розмірі 255 632, 00 грн. Визначено початкову ціну предмета іпотеки - земельної ділянки площею 0, 145 га у розмірі 17 680, 98 грн.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 08 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Розірвано договір кредитної лінії № 02-08 від 18 січня 2008 року, укладений між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_4 У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 246 339, 99 євро, із яких 125 000, 00 євро - тіло кредиту, 97 569, 44 євро - проценти, 23 770, 55 євро - пеня за період з 27 листопада 2013 року по 26 листопада 2014 року, що в еквіваленті до національної валюти України гривні за офіційним курсом НБУ на день здійснення розрахунку банком становить 4 586 850, 61 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, та земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0, 145 га. Реалізацію зазначеного нерухомого майна ухвалено здійснити шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до процедури, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, що 18 січня 2008 року між ПАТ «Імексбанк» і ОСОБА_4 було укладено договір кредитної лінії за № 02-08, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості та цільового характеру використання. Надання коштів передбачено окремими частинами на умовах, визначених договором в межах невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 150 000 євро зі сплатою 12,5 % річних з кінцевим терміном повернення заборгованості за всіма траншами до 17 січня 2013 року на умовах, визначених цим договором та Додатком № 1 до нього.

Виконання зобов'язань за кредитом забезпечено іпотекою будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 за договором від 21 січня 2008 року, укладеним із ОСОБА_3

В подальшому, сторонами було внесено зміни до Договору шляхом збільшення розміру процентної ставки до 13% річних та відповідно сукупної вартості кредиту.

Відповідно до п. 2.4.1. договору кредитної лінії сплата процентів здійснюється щомісячно з 01 по 05 число місяця включно, починаючи з лютого 2008 року.

Згідно п. п. 4.1. та 4.2. договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе згідно умов цього договору зобов'язань винна сторона сплачує іншій стороні суму неустойки, передбачену цим договором, та збитки.

Відповідно до ст. 2 договору кредитної лінії, видача траншів проводиться шляхом надання готівкових коштів з позичкового рахунку Позичальника. Моментом (днем) надання траншу вважається день першої оплати з Позичкового рахунку Позичальника в сумі відповідного траншу Кредиту.

Із наданих позивачем виписок з позикового рахунку, а також досліджених оригіналів заяв на видачу готівки, вбачається, що грошові кошти на загальну суму 150 000,00 євро за договором кредиту № 02-08 від 18 січня 2008 року передавалися траншами: 21 січня 2008 року - 10 000,00 євро; 23 січня 2008 року - 50 000,00 євро; 01 лютого 2008 року - 20 000,00 євро; 08 лютого 2008 року 5 000,00 євро; 15 лютого 2008 року - 5 000, 00 євро; 27 лютого 2008 року - 5 000,00 євро; 28 лютого 2008 року - 50 000,00 євро; 04 березня 2008 року - 5 000,00 євро.

Відповідач ОСОБА_4 визнав обставини справи отримання ним коштів 01 лютого 2008 року та 15 лютого 2008 року на загальну суму 25 000,00 євро та зазначав, що інша частина коштів кредитної лінії отримана не ним, а іншою особою.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 13545/11-32 від 31 травня 2012 року, в заявах на видачу готівки № 4993 від 21 січня 2008 року, № 1825 від 08 лютого 2008 року, № 2905 від 27 лютого 2008 року та № 2673 від 04 березня 2008 року, підписи від імені ОСОБА_4 у графах «підпис отримувача» виконано не ОСОБА_4, а іншою особою. Встановити, чи виконаний підпис від імені ОСОБА_4 у графі «підпис отримувача» в заявах на видачу готівки № 1364 від 28 лютого 2008 року, № 2294 від 23 січня 2008 року, не виявилось можливим.

За висновком експерта № 74 від 23 жовтня 2014 року та висновком експерта № 2 від 23 лютого 2015 року, вбачається, що встановити «чи виконані підписи на заяві про видачу готівки у відділенні Філії АКБ «Імексбанк» № 1364 від 28 лютого 2008 року та № 2294 від 23 січня 2008 року особисто ОСОБА_4, чи іншою особою не виявляється можливим».

Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Оцінивши надані докази на підтвердження розміру виданого кредиту, зміст заперечень відповідача у цій частині, апеляційний суд дійшов висновку про доведеність обставин у частині отримання позичальником грошової суми розміром 125 000 євро.

Разом з тим, суд не вказав, чи можуть заяви на видачу готівки № 1364 від 28 лютого 2008 року, № 2294 від 23 січня 2008 року належно й достатньо підтверджувати обставини отримання суми у розмірі 100 000 євро, якщо встановити справжність підпису ОСОБА_4 у графі отримувача виявилось неможливим, а заяви на видачу готівки № 4993 від 21 січня 2008 року, № 1825 від 08 лютого 2008 року, № 2905 від 27 лютого 2008 року та № 2673 від 04 березня 2008 року підписані не ним, а іншою особою.

В силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215, 303, 315-316 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведення розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Визначаючи обсяг грошового зобов'язання відповідача, апеляційний суд виходив із розрахунку, наданого банком на стадії апеляційного провадження станом на 26 листопада 2014 року, за яким нараховано 246 339, 99 євро, із яких 125 000, 00 євро - тіло кредиту, 97 569, 44 євро - проценти, 23 770, 55 євро - пеня за період з 27 листопада 2013 року по 26 листопада 2014 року, що в еквіваленті до національної валюти України гривні за офіційним курсом НБУ на день здійснення розрахунку банком становить 4 586 850, 61 грн.

Разом з тим, суд не звернув уваги на те, що процесуальний закон (ст. ст. 11, 303 ЦПК України) обмежує повноваження суду щодо покладення на відповідача обов'язку вчинити певні дії обсягом та змістом позовних вимог, які уточнюються, змінюються чи доповнюються до початку розгляду справи у суді першої інстанції (ст. 31 ЦПК України).

За змістом останньої заяви банку про збільшення позову (Т. 1, а. с. 149-153), до стягнення за рахунок вартості предмета іпотеки заявлено загальну суму 173 367, 95 євро, що у гривневому еквіваленті 2 081 715, 65 грн, із яких: тіло кредиту - 150 000 євро, що у гривневому еквіваленті 1 801 125 грн; проценти за користування кредитом у період з 01 жовтня 2008 року по 23 жовтня 2009 року - 21 017, 32 євро, що у гривневому еквіваленті 252 265, 46 грн; пеня за прострочення за тілом кредиту - 2 350, 63 євро, що у гривневому еквіваленті 28 225, 19 грн.

Таким чином, заявлена сума за розміром боргу та періодом нарахування процентів і пені є відмінною від стягнутої апеляційним судом суми.

Крім того, вимоги про виконання кредитного зобов'язання та застосування заходів за його порушення заявлені позивачем у перерахунку до гривні за офіційним курсом Національного банку на день проведення останнього розрахунку (1 200, 75 грн за 100 євро), тобто позивач визначив валютою платежу гривню та просив стягнути із відповідача загальну суму у гривневому еквіваленті розміром 2 081 715, 65 грн. Суд апеляційної інстанції визначив у гривні загальну суму боргу, що підлягає сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, у 4 586 850, 61 грн.

За таких обставин, апеляційний суд вирішив спір із перевищенням повноважень, передбачених ст. ст. 11, 303 ЦПК України.

Що стосується доводів касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не зазначив у рішенні початкову ціну продажу предмета іпотеки, необхідно зазначити таке.

У разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій) (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-1205цс15 від 23 грудня 2015 року).

Суд апеляційної інстанції в ухваленому рішенні вказав початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації у відповідності до наведених вимог.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Тому встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону, тобто вказаний Закон є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-1309цс15 від 30 вересня 2015 року, № 6-1494цс15 від 30 вересня 2015 року).

З наведених підстав відхиляються доводи касаційної скарги про те, що суд мав відмовити у позові з урахуванням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Враховуючи допущені апеляційним судом порушення процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнитичастково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 08 квітня 2015 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О.Остапчук

В.О. Савченко