Номер провадження: 22-ц/785/622/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі Решетник М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 січня 2013 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства Дельта Банк до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

03.10.2012 року публічне акціонерне товариство Дельта Банк (далі Банк) звернулось із позовом про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості у сумі 762 784,92 гривень.

Позов обгрунтовано тим, що 11.12.2006 року між товариством з обмеженою відповідальністю Український промисловий банк (далі Товариство) і ОСОБА_2.О. укладено кредитний договір за умовами якого, позичальник отримав кредит у сумі 70 000 доларів США на строк до 10.10.2026 року зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитними коштами. 11.12.2006 року між Товариством і ОСОБА_4 та ОСОБА_3, на виконання зобов'язань ОСОБА_5за кредитним договором від 11.12.2006 року, укладені договори поруки. У подальшому, 30.06.2010 року між Товариством і ОСОБА_6 укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Товариства на користь ОСОБА_6, зокрема Товариство передало ОСОБА_6 право вимоги до відповідачів.

Посилаючись на те, що станом на 28.09.2012 року позичальник і його поручителі належним чином не виконують зобовязання і має місце заборгованість з повернення тіла кредиту, відсотків і комісії за обслуговування кредитної заборгованості, позивач просив позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2О.і ОСОБА_3позов не визнали.

Відповідачка ОСОБА_4не приймала участі у судовому засіданні у суді першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.01.2013 року позов задоволено: суд стягнув солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором у сумі 762 784,92 гривень, а також судовий збір у сумі 3 219 гривень.

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати і постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на незаконність рішення суду, порушення порядку передачі активів та кредитних зобов'язань Товариства; невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неправильне визначення тіла кредиту, а саме, по курсу долара США на час укладення договору.

У засіданні колегії суддів: відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 і їх представник скаргу підтримали; представник ОСОБА_6 скаргу не визнав.

Відповідач ОСОБА_4А.у засідання колегії суддів не з'явилась.

Рішення суду першої інстації підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п. п. 3, 4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висноків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права.

Встановлено, що 11.12.2006 року між Товариством та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 70 000 доларів США на строк до 10.12.2026 року зі сплатою 12,5% річних за користування кредитними коштами. 11.12.2006 року між Товариством і ОСОБА_3та ОСОБА_4укладені договори поруки, за умовами яких поручителі зобов'язалась перед Товариством відповідати за невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором від 11.12.2006 року у солідарному порядку (а.с.12-16 т.1).

30.06.2010 року між Товариством і ОСОБА_6 укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Товариства на користь ОСОБА_6, зокрема, відповідно до п. 4.1 договору, в обсязі та на умовах, визначених договором Товариство передало /відступило/ ОСОБА_6 права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі і за договором між Товариством та ОСОБА_2О.і його поручителями (а.с.32-36,238-249 т.1).

ОСОБА_6 повідомив позичальника ОСОБА_2 про зміну кредитора у зобов'язанні (а.с.250,251 т.1).

Між сторонами виникли правовідносини із зобов'язань, які регулюються ЦК України.

За кредитним договором банк /кредитодавець/ зобов'зується надати грошові кошти /кредит/ позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику /грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем/ у строк та у порядку, що встановлені договором. Зобов'язання має виконуватись належиним чином, відповідно до умов договору та норм ЦК України (ст.ст. 1054 ч.1, 1049 ч.1, 526 ч.1 ЦК України).

Станом на 28.09.2012 року за кредитним договором від 11.12.2006 року утворилась заборгованість з повернення кредиту у сумі 64 749,94 доларів США, заборгованість по відсоткам у сумі 27 632,92 доларів США і заборгованість з комісії у сумі 24 368,72 гривень, а всього заборгованість в еквіваленті станом на вересень 2012 рку становить 762 784,92 гривень (а.с.6,252, 252 зворот т.1).

21.11.2011 року Банк надіслав позичальнику ОСОБА_2 письмову вимогу про наявність заборгованості з повернення кредиту, відсотків та комісії і необхідність дострокового погашення кредиту протягом 30 днів з дня отримання вимоги (а.с.27-29 т.1).

Позичальник письмову вимогу ОСОБА_6 не виконав, у зв'язку з чим у жовтні 2012 року Банк звернувся із позовом про стягнення заборгованості у судовому порядку.

Зважаючи на те, що позичальник ОСОБА_2належним чином не виконував умови зобов'язання, допустив заборгованість з повернення кредиту, сплати процентів та комісії за обслуговування кредитного договору, вимоги ОСОБА_6 про стягнення із позичальника ОСОБА_2 заборгованості грунтуються на законі, доведені належними та допустимими доказами і підлягають задоволенню.

Доводи відповідача у скарзі про те, що: договір про передачу активів Товариства ОСОБА_6 у 2010 році здійснено з порушенням вимог закону, а тому у ОСОБА_6 не виникло права вимоги до ОСОБА_2; Банк видав тіло кредиту у гривні, у зв'язку з чим тіло кредиту не може зростати у часі та має становити 353 500 гривень, як у день його видачі 11.12.2006 року не заслуговують на увагу.

Встановлено, що Договір про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанка на користь ОСОБА_6 укладено 30.06.2010 року між Товариством, ОСОБА_6 і Національним ОСОБА_6 України, відповідно до ст.ст. 92, 95 Закону України Про банки і Банківську діяльність та глави 14 розділу У1 Постанови Правління Національного банку України №369 Про затвердження Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства від 28.08.2001 року, з урахуванням вимог п.6.13 Порядку відчуження майна /активів/ ТОВ Укрпромбанк, переданого в забезпечення Національного банку України за кредитами рефінансування та стабілізаційними кредитами, з одночасним передаванням його зобов'язань за цими кредитами, погодженого Постановою Правління Національного банку України №200 від 15.04.2001 року, а також з огляду на прийняття Конкурсною комісією рішення про визнання ОСОБА_6 переможцем Конкурсу з передачі активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку /Протокол від 21.05.2010 року/ та погодження цього рішення Правлінням Національного банку України /Постанова №265/БТ від 08.06.2001 року/, а.с.238-249 т.1.

У встановленому законом порядку, договір від 30.06.2001 року не оспорено й не визнано недійсним.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.06.2015 року ОСОБА_2 відмовлено у позові про визнання недійсним кредитного договору від 11.12.2006 року, і, зокрема встановлено, що між Товариством та ОСОБА_2 укладено кредитний договір у сумі 70 000 доларів США, при цьому, валюта кредитування, на час укладення правочину, відповідала вимогам закону (а.с.194-196, 201-207 т.1).

Ствердження відповідача ОСОБА_2 про те, що тіло кредиту не може зростати у часі і повинно розраховуватись з курса долара США станом на 11.12.2006 року не грунтуються на законі.

Колегія суддів відмовляє у позові ОСОБА_6 до поручителів ОСОБА_3 і ОСОБА_4зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 554 ч.1 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно зі ст. 559 ч.4 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не пред'явить вимоги до поручителя.

Зважаючи на викладене, строк дії договору поруки, визначений ст. 559 ч.4 ЦК України, не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора та суб'єктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку, який є преклюзивним, жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту права /шляхом пред'явлення позову/, кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань, застосоване у другому реченні ч.4 ст. 559 ЦК України словосполучення пред'явлення вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, як умови чинності поруки, слід розуміти пред'явлення кредитором, у встановленому законом порядку, протягом зазначеного строку саме позовної заяви, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення, при цьому, не виключає можливість пред'явленння кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутись за такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Виходячи з положень другого речення ч.4 ст. 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного із боржником обов'язку за договором має бути пред'явлена до суду у межах строку дії договору поруки, тобто протягом шести місяців з часу настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням /якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами/ або з дня, встановленого кредитним договором для дострокового погашення кредиту у порядку реалізації кредитором свого права, передбаченого ст. 1050 ч.2 ЦК України, або ж з дня настання строку виконання основного зобов'язання /у разі, якщо кредит повинен погашатись одноразовим платежем/.

Закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як і сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся із позовом до поручителя /правова позиція Верхового Суду України від 17.09.2014 року у справі №6-53 цс 14/.

Договорами поруки від 11.12.2006 року між Товариством і ОСОБА_3 та Товариством і ОСОБА_4 не визначено строк, після якого порука припиняється, оскільки п. 11 договорів поруки зазначає, що договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору боржником чи поручителем (а.с.15,16 т.1).

ОСОБА_6, як кредитор, змінив строк виконання основного зобов'язання, оскільки 21.11.2011 року і 16.12.2011 року надіслав боржнику та його поручителям письмові вимоги про дострокове погашення заборгованості, у якій для поручителів, зокрема, зазначив, що вимагає дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі протягом 5 /п'яти/ календарних днів з дати отримання відповідної вимоги, а саме повернення несплаченої суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісії за обслуговування кредитної заборгованості (а.с.25-27 т.1).

Письмова вимога надіслана поручителям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 поштою 19.12.2011 року, і отримана, зокрема ОСОБА_4, 23.12.2011 року (а.с.30,30 зворот, 31,31 зворот т.1).

За таких обставин, строк виконання основного зобов'язання поручителями, у даному випадку, для ОСОБА_3 настав 25.12.2011 року, а для ОСОБА_4 настав 29.12.2011 року, і, у розумінні ст. 559 ч.4 ЦК України, Банк мав право звернутись до суду за захистом порушеного права до поручителів відповідно у строк до 25.06.2012 року та до 29.06.2012 року.

Між тим, Банк звернувся до суду за захистом порушеного права 03.10.2012 року, тобто з пропуском, встановленого ст. 559 ч.4 ЦК України, строку захисту порушенного права, що свідчить про припинення договорів поруки від 11.12.2006 року між Товариством і поручителями ОСОБА_4та ОСОБА_3 (а.с.1-4 т.1).

Зважаючи на те, що договори поруки припинили свою дію, колегія суддів відмовляє у позові до ОСОБА_4та ОСОБА_7 про стягнення з них заборгованості у солідарному порядку.

Приймаючи до уваги, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи і вимогам закону, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийнятям нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 313, 314, 316, 317, 318, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 січня 2013 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства Дельта Банк задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився у м. Києві, ІІН № НОМЕР_1 на користь публічного акціонерного товариства Дельта Банк заборгованість за кредитним договором №6-0232/ПК-12/06 від 11.12.2006 року станом на 28.09.2012 року у сумі 762 784 /сімсот шістдесят дві тисячі сімсот вісімдесят чотири/ гривні 92 копійки, з яких: 517 546,27 гривень /еквівалент 64 749,94 доларів США/ заборгованість по кредиту; 220 869,93 гривень /еквівалент 27 632,92 доларів США/ заборгованість по відсоткам і 24 368,72 гривень комісія за обслуговування кредитної заборгованості, а також судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 3 219 гривень.

Відмовити публічному акціонерному товариству Дельта Банк у позові до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості у солідарному порядку за кредитним договором та договорами поруки.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_8

ОСОБА_9