____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/7102/15-ц
Провадження № 2/520/2122/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю., Ганєв А.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

за участю третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради,

про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон,

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, який неодноразово уточнював та 28 липня 2015 року представником позивача була подана остання редакція уточненого позову, в якій представник позивача просить: надати ОСОБА_1 дозвіл на оформлення та виготовлення паспорту, проїзних та інших документів для тимчасового виїзду за межі України, малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на строк протягом одного року з моменту набрання рішення законної сили; надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі території України малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на строк протягом одного року з моменту набрання рішення законної сили.

17.08.2015 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено заочне рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Надано ОСОБА_1 дозвіл на оформлення та виготовлення паспорту, проїзних та інших документів для тимчасового виїзду за межі України, малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на строк протягом одного року з моменту набрання рішення законної сили. Надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі території України малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на строк протягом одного року з моменту набрання рішення законної сили.

Надалі 10.09.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення суду.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 15.10.2015 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 17 серпня 2015 року скасовано та призначено по справі судове засідання.

Надалі позивач ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, та згідно з останньою редакцією просить суд: надати дозвіл ОСОБА_1 на оформлення та виготовлення паспорту, проїзних та інших документів для тимчасового виїзду за межі України, малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, без згоди матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на строк протягом трьох років з моменту набрання рішенням законної сили; надати дозвіл ОСОБА_1 на тимчасовий виїзд за межі України сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, без згоди та супроводу матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на строк протягом трьох років з моменту набрання рішенням законної сили.

Представник позивача посилається на те, що ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який був розірваний на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси 23 грудня 2013 року. 5 жовтня 2006 року у них народився син ОСОБА_3, який після розірвання шлюбу залишився проживати з відповідачкою. Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем була досягнута усна згода щодо періодичних виїздів батька з дитиною за кордон для відпочинку та оздоровлення. Так, у червні 2015 року ОСОБА_1 з метою здійснення мрії дитини, придбав путівку до Діснейленду, однак ОСОБА_2 в останній момент не надала нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за межі території України. Після даного випадку ОСОБА_1 придбав квітки та тур до ОСОБА_5 з метою культурного відпочинку та оздоровлення дитини у період з 30 липня по 6 серпня 2015 року, однак відповідачка знов відмовилася надати згоду на виїзд дитини за межі території України. Позивач вимушений просити надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі території України малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у його супроводі, без згоди матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на строк протягом трьох років з моменту набрання рішення законної сили, виходячи з того, що його заздалегідь заплановані і нібито узгоджені з відповідачкою поїздки не відбувалися саме з вини ОСОБА_2, що вимусило позивача нести значні грошові втрати, оскільки грошові кошти, витрачені на придбання квитків та путівок повернути не були, у звязку з тим, що скасування замовлень відбувалося в останній момент. Крім того, позивач посилається також на те, що він, як батько вже довгий час обіцяв своєму синові поїздку за межі України, однак у звязку з незрозумілою поведінкою відповідачки, він не має можливості здійснити мрію сина, у звязку з чим його відносини з ОСОБА_3 погіршуються.

Представник відповідача та відповідачка у судових засіданнях заперечили щодо задоволення позовних вимог.

Представник відповідачки ОСОБА_2 у судовому засіданні посилалась на те, що відповідачка неодноразово надавала свою згоду на подорожі ОСОБА_1 з сином на території України, однак щодо виїзду дитини з батьком за межі України, вона хвилюється оскільки вважає, що ОСОБА_1 може забрати дитину та не повернутись до країни. Крім того представник відповідача зазначила, що якщо б ОСОБА_1 надав би усю інформацію щодо подорожі, то відповідачка б не заперечила та надала нотаріальну заяву на свою згоду, однак позивачем не було надано відповідачці усієї інформації.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій просила суд розгляд справи провести за її відсутності, у вирішенні усіх питань покладається на розсуд суду, при прийнятті рішення по справі просила врахувати права та інтереси дитини.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що 5 жовтня 2006 року народився ОСОБА_3 (актовий запис № 861 від 12 жовтня 2006 року Третього Приморського відділу державної рацсу Одеського міського управління юстиції), його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, шлюб між якими був розірваний на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 за період розгляду справи двічі намагався виїхати за межі території України, для чого були придбані квітки на літак та оплачено проживання в готелях з малолітнім сином ОСОБА_3 для спільного відпочинку, однак ОСОБА_2 згоди на це не надала.

Вищевикладені обставини, стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до 2 принципу Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом та іншими засобами повинні бути забезпечені спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б йому розвиватися фізично, розумово, морально та духовно.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці.

Охорона дитинства система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Система заходів щодо охорони дитинства в Україні включає: забезпечення належних умов для охорони здоровя, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного, та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-педагогічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності.

На думку суду тимчасове перебування дітей в різних країнах світу, ознайомлення їх з різними культурами, огляд архітектурних та інших визначних памяток буде сприяти освітньому вихованню та культурному розвитку дітей. Крім того суд вважає, за необхідне зазначити, що відсутність спілкування онуків зі своїми бабами та дідами порушує основні принципи виховання дитини.

Згідно зі ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які ним уповноважені.

У відповідності до ст. 150 СК України батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані поважати дитину.

Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські праві не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України та виїзду в Україну громадян України» передбачено, що документом, який дає право на виїзд з України і вїзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Пунктом 4 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасово отримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року (у редакції постанови КМУ від 24 березня 2004 року № 380) передбачено, що оформлення паспорта громадянам України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби самостійного виїзду таких осіб за кордон.

Згідно з п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови КМУ від 25 серпня 2010 року № 724), встановлено, що виїзд за межі громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків, піклувальників та в їх супроводі або у супроводі осіб, уповноважених ними.

Відповідно до п. 4 зазначених правил виїзд з України громадян України, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі предявлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно з п.п. 17,18 даних правил оформлення і видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, у разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформлюється проїзний документ.

Оформлення паспорта або проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків, а у разі коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного за батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Представником відповідача не надано жодного доказу в обґрунтування своїх посилань щодо наміру позивача забрати малолітнього сина та виїхати з ним за кордон.

Згідно з висновком Київської районної адміністрації Одеської міської ради за №2219/01-11 від 16.11.2015 року, місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, визначено разом з матірю ОСОБА_2.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що судом під час розгляду справи було задоволено клопотання ОСОБА_1 про виклик малолітньої особи ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 для спілкування у судовому засіданні, однак ОСОБА_2 категорично заперечила, малолітню дитину до суду не привела та надала до суду висновок психолога від 10.12.2015 року за результатами психологічної діагностики ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, згідно з яким встановлено відношення дитини до батька, а саме, що ОСОБА_3 кохає свого батька. Однак відчуває себе рядом з батьком невпевнено. Часто батьку не вірить із-за його постійних невиконаних обіцянок, критики. З батьком ОСОБА_7 хоче спілкуватися, зустрічатися, коли батько у хорошому настрої.

Згідно з вказаним висновком психолога, знайшли підтвердження пояснення позивача щодо того, що він, як батько вже довгий час обіцяв своєму синові поїздку за межі України, однак у звязку з незгодою відповідачки, він не має можливості здійснити мрію сина, у звязку з чим його відносини з ОСОБА_3 погіршуються.

Позивачем надано докази про бронювання поїздки с сином до Франції у період з 01 червня 2016 року по 07 червня 2016 року та до Чехії у період з 24 жовтня 2016 року по 31 жовтня 2016 року.

З урахуванням вищевикладеного, дослідивши усі надані докази, враховуючи виключно інтереси дитини, суд вважає за можливе надати ОСОБА_1 дозвіл на оформлення та виготовлення паспорту, проїзних та інших документів для тимчасового виїзду за межі України, малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, без згоди матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2; надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі території України малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, у супроводі батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на строк протягом одного року з моменту набрання рішення законної сили, оскільки доказів для необхідності надання дозволу строком на три роки суду не надані, а докази підтверджуючи заплановані поїздки батька з сином надані терміном по жовтень 2016 року.

Керуючись ст. ст. 213, 215 ЦПК України, Декларацією прав дитини від 20 листопада 1959 року, Законом України «Про охорону дитинства», ст. 313 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон задовольнити частково.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на оформлення та виготовлення паспорту, проїзних та інших документів для тимчасового виїзду за межі України, малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, без згоди матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі території України малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, у супроводі батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на строк протягом одного року з моменту набрання рішення законної сили.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які не приймали участь під час проголошення рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий Калініченко Л. В.