Справа № 721/539/15-ц
Провадження 2/721/5/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Путильський районний суд Чернівецької області в складі:

Головуючого судді: Проскурняка С.П.

за участю секретаря: Помазан М.В.

представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Путила Путильського району Чернівецької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення, посилаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору за № CVPWGI від 25.03.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 75000грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначає, що відповідач протягом дії кредитного договору систематично порушував його умови, в наслідок чого станом на 12.05.2015 року утворилась заборгованість перед банком в сумі 154401грн. 34коп.: в тому числі: заборгованість по кредиту 63578грн. 27коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 54840грн. 51коп., 21946грн. 07коп. заборгованість по пені за несвоєчасне виконання зобовязань та 14036грн. 48коп. штраф (процентна складова).

В забезпечення виконання зобовязання 25.03.2008 року між сторонами укладено договір іпотеки, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 40.30 кв.м., житловою площею 29,70 кв.м, яка розташована за адресою: Чернівецька обл., Путильський р-н., АДРЕСА_1.

З врахуванням уточнених позовних вимог, просить суд врахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CVPWGI від 25.03.2008 року, в розмірі 154401грн. 34коп. (63578,27грн. - заборгованість за кредитом; 54840,51грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 21946,07грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором., 14036,48грн. - штраф (процентна складова)).

Звернути стягнення на квартиру загальною площею 40.30 кв.м., житловою площею 29,70 кв.м, яка розташована за адресою: Чернівецька обл., Путильський р-н., АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу АВВ №794997 від 05 жовтня 1999 року, посвідченим державним нотаріусом Путильської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки №CVPWGI від 25.03.2008 р. Публічним акціонерним товариством ОСОБА_4 «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з початковою ціною продажу, предмету іпотеки на рівні, зазначеному в договорі іпотеки, а саме 100000грн., будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету Іпотеки.

Виселити відповідача квартири, яка розташована за адресою: Чернівецька обл., Путильський р-н., АДРЕСА_1

Представник позивача в судовому засіданні, що проводилось в режимі відео конференції, позовні вимоги підтримав та надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив суд позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та надали пояснення аналогічні запереченню, просили суд в задоволенні позову відмовити. Також пояснили, що необґрунтованість позову підтверджується висновком судово-економічної експертизи. Відповідач ОСОБА_2 додатково пояснила, що вона здійснювала щомісячні платежі на ті рахунки які їй надали працівники банку, а тому вважає, що вона дотримувалась умов договору.

В судовому засіданні що проводилось в режимі відео конференції експерт ОСОБА_6 суду пояснила, що вона проводила судово-економічну експертизу на підставі ухвали Путильського районного суду. З боку ОСОБА_2 були часткові порушення в частині сплати щомісячного обовязкового платежу до 25 числа кожного місяця. Зазначила, що при проведенні експертизи була застосована формула по якій здійснювала нарахування, при цьому не вказала яка саме формула, та по якій причині не зазначила її у висновку. Вказала, що при порушенні щомісячних платежів вона не проводила нарахування пені, що передбачено умовами договору. Також не було застосовано при допущенні прострочки розподіл для погашення боргу згідно визначеної черговості п.2.6 кредитного договору та ст. 534 ЦК України.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовної вимоги про звернення стягнення.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору за CVPWGI від 25.03.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 75000грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом /а.с.13-16/.

Як вбачається з розрахунку заборгованості в наслідок несвоєчасного виконання зобовязання, відповідач заборгував перед банком станом на 12.05.2015 року утворилась заборгованість перед банком в сумі 154401грн. 34коп.: в тому числі: заборгованість по кредиту 63578грн. 27коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 54840грн. 51коп., 21946грн. 07коп. заборгованість по пені за несвоєчасне виконання зобовязань та 14036грн. 48коп. штраф (процентна складова) /а.с.6-8/.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В забезпечення виконання зобовязання 25.03.2008 року між сторонами укладено договір іпотеки, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 40.30 кв.м., житловою площею 29,70 кв.м, яка розташована за адресою: Чернівецька обл., Путильський р-н., АДРЕСА_1. /а.с.18-20/.

Згідно із п.1.1 наведеного договору предметом іпотеки є квартиру загальною площею 40.30 кв.м., житловою площею 29,70 кв.м, яка розташована за адресою: Чернівецька обл., Путильський р-н., АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

На підставі частини першої статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно із частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Суд не приймає до уваги твердження в судовому засіданні відповідача про те, що помилковість сплати щомісячних платежів виникла у результаті того, що працівником ПАТ КБ ПриватБанк їй було написано на листку рахунок, на який вона і сплачувала, оскільки відповідач та його представник у супереч вимогам ст.60 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів, як на підставу заперечення проти позову що підтверджують дану обставину.

Також суд критично ставиться до тверджень ОСОБА_2 про те, що їй не було відомо про зміну номера рахунку з 69 на 2884, оскільки як видно з розрахунку відповідно до квитанцій позичальника, остання з 23.04.2009 року здійснювала щомісячний платіж на новий рахунок /а.с.279/.

Відповідно до ч.6 та 7 ст.147 ЦПК України, - висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі.

Суд приймає до уваги розрахунок заборгованості поданий банком (позивачем), а не висновок судово-економічної експертизи за №40 від 21.01.2016 року, оскільки даний висновок суперечить матеріалам справи, так як експерт у висновку не вірно здійснив нарахування заборгованості по тій причині, що при здійсненні всіх розрахунків не вказав формулу по якій здійснював нарахування. Не взяв до уваги первинні документи та суми з них (виписки). Крім того, експерт не здійснив нарахування та погашення пені згідно умов кредитного договору. Не використав при здійсненні розрахунку визначену кредитним договором відсоткову ставку (підвищену) при допущенні відповідачем прострочки.

Відповідно до п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Враховуючи наведене суд вважає, що при продажі предмету іпотеки початкова ціна продажу, що встановлюється, за відсутності згоди між іпотекодавцем та іпотекодержателем, повинна бути на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії реалізації цього майна.

Дослідивши матеріали справи в судовому засідання суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, враховуючи те, що відповідач не виконує свої грошові зобовязання за кредитним договором, суд вважає, що позов обґрунтований і він підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про виселення ОСОБА_2 з іпотечного майна то суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною другою статті 39 цього Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і частини другої статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-447цс15, від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1049цс15.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 набуто право власності на предмет іпотеки 05 жовтня 1999 року, до підписання кредитного договору між сторонами, тобто спірна квартира придбана не за рахунок кредитних коштів.

Враховуючи наведене суд вважає, що відсутні підстави для виселення ОСОБА_2

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов задоволено частково, тому підлягають стягненню з відповідача витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1544грн.

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.3-5,57-60,88,147,208-209,212-215,218,223,294-295 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CVPWGI від 25.03.2008 року, в розмірі 154401грн. 34коп. (63578,27грн. - заборгованість за кредитом; 54840,51грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 21946,07грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором., 14036,48грн. - штраф (процентна складова)).

Звернути стягнення на квартиру загальною площею 40.30 кв.м., житловою площею 29,70 кв.м, яка розташована за адресою: Чернівецька обл., Путильський р-н., АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу АВВ №794997 від 05 жовтня 1999 року, посвідченим державним нотаріусом Путильської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки №CVPWGI від 25.03.2008 р. Публічним акціонерним товариством ОСОБА_4 «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з початковою ціною продажу, що встановлюється, за відсутності згоди між іпотекодавцем та іпотекодержателем, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії реалізації цього майна, будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету Іпотеки.

Стягнути з ОСОБА_2 (Інд. код. НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» сплачений судовий збір в сумі 1544грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Путильський районний суд Чернівецької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: С.П. Проскурняк