Справа № 712/7670/16-ц
Провадження № 2/712/1859/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 листопада 2016 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого /судді - Романенко В.А.
при секретарі - Таран А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Соснівського районного суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, -
Договір позики не був продовжений сторонами. У встановлений строк ОСОБА_2 не повернув гроші ОСОБА_1, чим порушив умови договору. На численні прохання ОСОБА_1 повернути їй кошти ОСОБА_2 не реагує та ухиляється від виконання зобовязань після сплину строку договору (відповідно до п.2.3 Договору).
П. 3.3 договору встановлює, що у випадку порушення позичальником графіка повернення отриманих сум, зазначених у п. 2.3 даного договору, позичальник буде зобовязаний сплатити позичкодавцю пеню з розрахунку 0,2 відсотки від вчасно неповернутих сум позики за кожен день прострочення. Згідно п. З ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а ст. 551 ЦК України встановлює, що предметом неустойки може бути грошова сума.
Станом на 17 травня 2016 року офіційний курс НБУ становить 25,39 грн. за 1 дол. США.
Представник позивача в судове засідання не зявилась, скерувала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не звертався.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.
Договір позики не був продовжений сторонами. У встановлений строк ОСОБА_2 не повернув гроші ОСОБА_1, чим порушив умови договору. На численні прохання ОСОБА_1 повернути їй кошти ОСОБА_2 не реагує та ухиляється від виконання зобовязань після сплину строку договору (відповідно до п.2.3 Договору).
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факт укладення договору, але й факт передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Таким чином в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, який свідчить про факт отримання боржником певних коштів.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобовязання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Предметом договорів позики у справі є іноземна валюта.
Згідно статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша статті 192 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».
Відповідно д частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом із тим частина друга статті 553 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.
Згідно з частиною третьою статті 553 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).
Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст.ст. 192, 533 ЦК України дають підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня.
Відповідно до правової позиції Верховного суду України в постанові Верховного суду України від 02.07.2014 року по справі № 6-79 цс 14 незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня.
Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.
Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.
При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.
П. 3.3 договору позики встановлює, що у випадку порушення позичальником графіка повернення отриманих сум, зазначених у п. 2.3 даного договору, позичальник буде зобовязаний сплатити позичкодавцю пеню з розрахунку 0,2 відсотки від вчасно неповернутих сум позики за кожен день прострочення. Згідно п. З ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а ст. 551 ЦК України встановлює, що предметом неустойки може бути грошова сума.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 5939,78 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Керуючись Конституцією України, ст.ст. 10, 11, 57, 88, 212, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, на підставах ст.ст. 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики задовольнити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: