У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 29 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що в період розслідування з 24 травня 2012 року кримінальної справи, а з 4 січня 2013 року до 25 червня 2014 року кримінального провадження відповідачі систематично ображали її, принижуючи її честь, гідність, ділову репутацію, завдаючи значної моральної шкоди. Зокрема, у своїй позовної заяві про стягнення з неї моральної шкоди в розмірі 500 тис. грн, ОСОБА_5 зазначав, що вона не належно виконувала свої професійні обов'язки, проявляла злочинну недбалість, вела себе нахабно і цинічно, зверталася зі скаргами на слідчого, прокурора, чим намагалась уникнути заслуженого покарання за скоєний злочин. Для забезпечення позовних вимог відповідачів за вказаним позовом 2 липня 2012 року слідчим накладено арешт на квартиру.

ОСОБА_4 вважала, що приниження її ділової репутації, необґрунтовані заяви про зараження нею дитини туберкульозом, покази роликів про це по телебаченню, призвели до глибоких душевних страждань, моральних втрат, руйнування її життєвих планів і зв'язків, можливість шукати нову роботу та працювати, все це негативно впливало на стан її здоров'я, честь, гідність та ділову репутацію.

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 2 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 червня 2014 року, її виправдано.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2014 року, задоволено її позов про поновлення на роботі та стягнення відповідних виплат.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідачів на її користь 60 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одесивід 20 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 по 20 тис. грн з кожного на відшкодування моральної шкоди. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржуване судове рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини щодо захисту особистого немайнового права фізичної особи та з приводу відшкодування шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації. Проте позовних вимог про визнання інформації недостовірною позивач не заявляла.

Крім того, моральна шкода, завдана ОСОБА_4 незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, відшкодована рішенням апеляційного суду Одеської області від 3 листопада 2015 року.

Тому доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 29 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
О.В. Закропивний С.Ф. Хопта