441/1660/15-ц 2/441/88/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2016 року Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Ференц О.І.

при секретарях Сорока М.В., Карапінка І.Р.,

з участю представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

та представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городок цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_6, ОСОБА_7, про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

07.12.2015р. позивач звернулася до суду із вказаною позовною заявою, покликаючись на те, що 09.02.2015р. о 18:50 год. на 14 км автодороги Львів-Шегині біля с. Суховоля Городоцького району Львівської області ОСОБА_6, керуючи автобусом "Мерседес", р.н.з.ВС6996ЕА, в порушення Правил дорожнього руху України проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу з моменту виникнення небезпеки для руху,а саме виходу її в якості пішохода на проїзну частину дороги, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу, здійснив наїзд на неї, спричинивши політравму, черепно-мозкову травму, забій головного мозку і інші ушкодження, що відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння. Ці обставини встановлені вироком Городоцького районного суду Львівської області від 18.05.2015р.. яким ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Вказувала, що у зв'язку з отриманими травмами вона в період з 09.02.2015р. по 29.04.2015р. перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Городоцької ЦРЛ. Внаслідок даного кримінального правопорушення їй було заподіяно моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню з наступних підстав. Виходячи із положень ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів. Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зазначала, що заподіяна їй моральна шкода полягає у наступному: непомірному страху та побоюванні за власне життя в момент наїзду, який відбувся внаслідок непередбачуваних та протиправних дій ОСОБА_6, болю від численних травм та лікування із застосуванням металоостеосинтезу (металевих пластин та гвинтів), переживань, тривалого клопоту, незручностей внаслідок лікування, довготривалості лікування, неможливості самостійно пересуватися та здійснювати самообслуговування, потребою сторонньої допомоги, втрати психологічної рівноваги внаслідок порушення сталого побуту, життєвих зв'язків. Оцінює заподіяну їй моральну шкоду в сумі 80000 грн., що справедливо відповідає ступеню тяжкості діяння, вчиненого засудженим ОСОБА_6, викликаним у зв'язку з цим змінам у її житті та зусиллям, які вона спрямувала для відновлення попереднього стану. В ході досудового розслідування ОСОБА_6 добровільно відшкодував їй частину моральної шкоди в розмірі 22 500 грн.. Відтак невідшкодована частина моральної шкоди становить 57 500 грн.

В продовження, згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. У відповідності з абз.3 п.6 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" № 4 від 01.03.2013р. не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ № 158418 автобус марки "Мерседес", р.н.з. ВС 6996 ЕА, належить ОСОБА_7. Із ліцензійної картки АА № 800766, виданої ФОП ОСОБА_5, остання володіє вищевказаним автобусом на підставі тимчасового реєстраційного талону ДАР № 499860, виданого 29.08.2013р. і діючого до 29.08.2018р.. Станом на момент ДТП ОСОБА_6 керував вказаним автобусом у зв'язку з виконанням своїх трудових обов'язків за трудовим договором від 02.02.2015р., укладеним із ФОП ОСОБА_5. Наказом ФОП ОСОБА_5 № 14 від 02.02.2015р. водія ОСОБА_6 було закріплено за автобусом "Мерседес", р.н.з. ВС 6996 ЕА. Таким чином обов'язок відшкодувати їй заподіяну моральну шкоду покладається на ФОП ОСОБА_5.

З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ФОП ОСОБА_5 в її користь моральну шкоду в розмірі 57500 грн. та понесені нею витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги заявленого позову в повному обсязі. ОСОБА_1 додатково пояснив, що тривалий процес лікування потерпілої ОСОБА_4 ще не закінчився, оскільки вона очікує ще на ряд операцій. Вважає, що визначений позивачем розмір моральної шкоди адекватно відповідає ступеню її моральних страждань і є достатнім. Окрім тривалого лікування позивача вона також пережила значний страх за своє життя в момент настання ДТП, біль та переживання. Враховуючи похилий вік позивача, вона мали підстави переживати за своє життя. Оскільки ОСОБА_6 відшкодував їй частину заподіяної моральної шкоди в розмірі 22500 грн., невідшкодованою залишається сума в 57500 грн., які підлягають стягненню з роботодавця ФОП ОСОБА_5. Вимоги про стягнення частини заподіяної моральної шкоди до страховика вони не ставлять, оскільки за договором підлягає відшкодуванню лише 5% від суми заподіяної матеріальної шкоди, що не є суттєвим розміром. Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що ДТП, в якому потерпіла її матір, докорінно перевернуло їхнє життя, а особливо життя її матері, яка до цього, не зважаючи на свій похилий вік, була активною, життєрадісною, працювала, а тепер уже майже рік є прикутою до ліжка. Її мати перенесла дві операції, через важкий стан подальші операційні втручання постійно відкладаються, спочатку взагалі ішла мова лише про те, щоб врятувати життя її мами, оскільки відсоток виживань з такими травмами невисокий. Щоб дати її матері хоча б мінімальний шанс на те, щоб ходити, їй поставили металеві пластини, проте рана на одній нозі і досі не заживає, залишається відкритою, що постійно несе ризик інфікування. Крім того її мати перенесла пересадку шкіри, оскільки були відірвані м'язи. Позивач постійно плаче, бо не може звикнутися з ситуацією, коли вона не може обійтися без сторонньої допомоги, не може сама себе обслужити. Крім того, у матері погіршилася пам'ять, їй необхідно проходити подальшу реабілітацію. В судовому засіданні 17.02.2016р. ОСОБА_2 додатково повідомила, що стан її матері суттєво погіршився, розвився септичний стан, є загроза виявлення постравматичної кісти головного мозку, температура тіла у мами підвищилася, значно погіршився слух, зір, пам'ять, у зв'язку з чим її матір терпить як фізичний, так і моральний біль.

Представник відповідача та третьої особи ОСОБА_7 - ОСОБА_3, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, пояснивши, що позивачем не доведено жодними доказами стану потерпілої після настання ДТП, а саме в чому полягають її страждання. Крім того, не зрозуміло, чим мотивує позивач розмір моральної шкоди саме сумою 80000 грн.. Матеріальні збитки потерпілій повністю відшкодувала страхова, моральні в розмірі 22500 грн. виплачено потерпілій ФОП ОСОБА_5 через ОСОБА_6, що підтверджується відповідними розписками. З огляду на наведене вважає, що виплачений потерпілій розмір моральної шкоди є достатнім та справедливим, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_6 особа у справі - ОСОБА_6, в судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча був своєчасно і належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що внаслідок ДТП, що мала місце 09.02.2015р. близько 18.50 год. на автодорозі Львів Шегині біля с. Суховоля Городоцького району Львівської області, позивачка отримала тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, а саме: політравму, черепно-мозкову травму, забій головного мозку й інші ушкодження. ДТП виникла внаслідок винних дій третьої особи ОСОБА_6, що підтверджується вироком Городоцького районного суду Львівської області від 18.05.2015р., який набрав законної сили 17.06.2015р. (а.с.5-7).

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 30/15 від 10.02.2015р. у ОСОБА_4 станом на момент огляду виявлено політравму: черепно-мозкову травму, забій головного мозку легкого ступеню, забійну рану потилиці, рвану рану правої підколінної ділянки, відкритий перелом нижньої третини правої великогомілкової кістки, закритий перелом верхньої третини правої малогомілкової кістки, закритий перелом середньої третини лівої стегнової кістки. Дані ушкодження утворилися незадовго до її поступлення в лікарню від дії тупих предметів, можливо при обставинах, на які вказує потерпіла, і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (відкритий перелом кісток правої гомілки) (а.с.8-10).

Як вбачається із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ № 158418 від 28.08.2013р. автобус марки "MERCEDES-BENZ", модель 614, р.н. НОМЕР_1, на якому ОСОБА_6 здійснив наїзд на ОСОБА_4 09.02.2015р., належить ОСОБА_7, третій особі (а.с.12).

Згідно ліцензійної картки серії АА № 800766 ліцензіат ОСОБА_5, відповідач у справі, для здійснення внутрішніх перевезень пасажирів автобусами використовувала транспортний засіб марки "MERCEDES-BENZ 614", тип - автобус-D, 1997 р.в., р.н. НОМЕР_1, на підставі тимчасового реєстраційного талону ДАР4999860 з 29.08.2013р. по 29.08.2018р. (а.с.13). Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 з 19.09.2014р. застрахована у ПАТ "Просто страхування".

Як зазначено у п.1.3 Положення про ліцензійну картку, що додається до ліцензії на надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним транспортом, затвердженого наказом міністерства транспорту та зв'язку України № 514 від 22.07.2010р., яке діяло на момент настання ДТП, ліцензійна картка - це документ, який додається до ліцензії на надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним транспортом. Ліцензійні картки додаються до ліцензії на кожен автомобільний транспортний засіб. Згідно п.1.5 цього Положення ліцензійні картки оформлюються на власні автотранспортні засоби або автотранспортні засоби, що використовуються на інших законних підставах та якими будуть надаватися послуги з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу.

За трудовим договором від 02.02.2015р., укладеним між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_6, останній зобов'язаний виконувати обов'язки водія автобуса, дотримуватись правил дорожнього руху, правил з охорони праці та пожежної безпеки, а ФОП ОСОБА_5 зобов'язується оплачувати працю працівника у розмірі мінімальної заробітної плати на місяць, забезпечити безпечні і нешкідливі умови праці для виконання прийнятих працівником зобов'язань, обладнати робоче місце відповідно до вимог нормативних актів про охорону праці, надавати необхідний інвентар, робочий одяг. Трудовий договір набирає чинності з моменту його підписання або з дати, визначеної сторонами у договорі, але не пізніше дня фактичного допущення працівника до роботи. Вказаний трудовий договір зареєстрований у державній службі зайнятості 02.02.2015р. за № 1 (а.с.14-15).

Згідно наказу ФОП ОСОБА_5 № 14 від 02.02.2015р. водія ОСОБА_6 згідно з договором ЦРЗ закріплено за транспортним засобом - автобусом "MERCEDES-BENZ", реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.16).

За загальними правилом ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. Згідно з нормою ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як роз'яснено у п.4 Постанови Пленуму ВСУ за № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Аналогічна позиція викладена в п.6 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки".

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст.1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Аналіз положень ст.ст.1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст.1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст.1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Ст.1187 ЦК України відноситься до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем на іншій правовій підставі) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким чином, положення ст.ст.1187, 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013р. у справі №6-108цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

При цьому, як роз'яснено у постанові ВСУ від 20.01.2016р. у справі № 6-2808цс15, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Відповідно до ст.511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не виливає із суті договору. Таким чином право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Відтак потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох випадках зобов'язань, деліктному і договірному. Він вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування його шкоди в деліктному зобов'язанні.

Позивач своїми правами розпорядилася на власний розсуд, бажаючи відшкодування заподіяної їй шкоди саме від відповідача з огляду на невисокий відсоток ступеня відшкодування моральної шкоди страховою організацією, в якій застрахована цивільна відповідальність ОСОБА_7.

При визначенні розміру моральної шкоди у даному випадку суд бере до уваги характер та обсяг душевних та психічних страждань, яких зазнала позивачка, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, які будуть необхідні їй для відновлення попереднього стану. Суд враховує, що позивачу внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, строк перебування її на стаціонарному лікуванні складав близько трьох місяців, по відношенню до потерпілої застосовувався металоостеосинтез (використання металевих пластин та гвинтів), реабілітація після якого є довготривалою і наслідки якої позивач буде нести протягом усього подальшого життя.

Процес реабілітації ОСОБА_4 після отриманих травм проходить украй важко, що підтверджується виписками із медичної картки ОСОБА_4 та висновками лікарів терапевта і невропатолога від 17.02.2016р., ОСОБА_4 направлено на додаткове лікування та діагностику у зв'язку з погіршенням стану її здоров'я, остання не має можливості самостійно доглядати себе, а також пересуватися без допоміжних засобів, потребує стороннього догляду. ОСОБА_4 переживала і продовжує переживати сильні болі, перебуває у депресивному стані, через муки, пов'язані з отриманими травмами фізичного і психологічного характеру, погіршилося її самопочуття. Через потребу у лікуванні та постійному нагляді ОСОБА_4 уже більше року не може вести активний спосіб життя, який вела до цього, самостійно себе утримувати, займатися суспільно-корисною працею, просто брати участь у громадському житті.

Фізичні та моральні страждання продовжує переносити ОСОБА_4 по даний час. У неї погіршився зір, слух, пересувається вона за допомогою милиць. Відтак, спричинення позивачу важких травм джерелом підвищеної небезпеки, за таких обставин, є психотравмувальньною ситуацією, глибину і тяжкість якої оцінити не можливо, як і не можливо відшкодувати моральну шкоду у повному обсязі за таких обставин. Оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди, у даному випадку, не може бути адекватною дійсним стражданням потерпілої, її розмір може мати умовний вираз. Але у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральні шкоді.

Беручи до уваги вищенаведені обставини та керуючись засадами розумності, виваженості і справедливості, суд приходить до висновку про оцінку заподіяної позивачу моральної шкоди в розмірі 80000 грн.. При цьому суд враховує те, що ФОП ОСОБА_5 добровільно відшкодувала ОСОБА_4 частину спричиненої моральної шкоди в розмірі 22500 грн., що підтверджується відповідними розписками, а, відтак, з відповідача слід стягнути в користь позивачки 57500 грн. моральної шкоди.

При цьому не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на оплату правової допомоги, оскільки розмір таких не підтверджений жодними доказами у справі.

У відповідності з вимогами ч.3 ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави сума судового збору, від сплати якої позивач звільнена згідно Закону України "Про судовий збір".

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22-23, 1172, 1187 ЦК України, п.4 Постанови Пленуму ВСУ за № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», Постановою Пленуму ВСУ за № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 360-7 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ФОП ОСОБА_5, 1960 р. н., жительки м. Городок, вул. Заставська, 4 Львівської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію фізичної особи-підприємця № 897666, в користь ОСОБА_4, 10.05.1949 р. н., жительки с. Суховоля Городоцького району Львівської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, 57500 (п'ятдесят сім тисяч п'ятсот) гривень моральної шкоди, завданої злочином.

Стягнути з ФОП ОСОБА_5 в користь УДКСУ у Городоцькому районі (р/р 0076, , МФО 825014, одержувач платежу УДКСУ у Городоцькому районі, найменування установи банку ГУ ДКСУ у Львівській області) 575 (п'ятсот сімдесят п'ять) гривень судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Городоцький районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_8