Гайворонський районний суд Кіровоградської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.01.2016 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Поліщук В.В.

при секретарі Діхтяренко М.Ф.,

представника позивачів адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Гайворон цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до фізичної особи підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Гайворонського районного суду з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що 22.02.2007 р. між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір № ОВ-5/2007 про надання овердрафтового кредиту.

Відповідно до п. 1.3 укладеного договору позивач надав відповідачу кредитний ліміт у розмірі 12200,00 грн. з відсоткового ставкою відповідно до пп. 4.1, 4.2 договору та строком виконання зобов'язань (терміном повернення кредиту) згідно із п. 1.4 договору.

Свої зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі.

Порядок розрахунків проводится згідна з п. 4 договору, яким затверджений порядок розрахунків.

Відповідно до п. 4,1 договору, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня, клієнт сплачує відсотки, виходячи з відсоткової ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом і встановлений у додатку №1 до данного договору.

Відповідно до п. 4.2 договору та ст. 212 ЦК України при порушенні клієнтом зобов'язань, передбачених п.п. 1.4, 1.5, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5, 2.3.4 договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 38% річних.

Відповідно до п. 5.1 договору, при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2, 4.1, 4,2, 4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 1.4, 1,5, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5, 2.3.4, винагороди, передбаченого п.п. 2.2.7, 4.4, 4.5 клієнт виплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти, для погашення заборгованості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 16.09.2015 року має заборгованість - 22199,25 грн., яка складається з наступного:

4198,58 грн. - заборгованість за кредитом;

7187,41 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом:

10813.26 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Розрахунок суми заборгованості додасться.

Крім того, зобов'язання за вказаним договором забезпечено договором поруки № ОВ-5/2007 від 22.02.2007 року укладеними з поручителем ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договором відповідача.

Згідно п. 1 договору поруки, предметом є надання поруки відповідачем ОСОБА_3 перед банком, за виконання ФОП ОСОБА_2 всіх своїх обов'язків за договором № ОВ-5/2007 від 22.02.2007 року.

Претензія, що була направлена на адресу Відповідачів була залишена без задоволення.

Відповідно до вимог ст., ст. 610, 554 Цивільного кодексу України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Позивач вважає за необхідне захистити свої права шляхом стягнення з відповідачів суми заборгованості за договором № ОВ-5/2007 від 22.02.2007 року.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судове зсідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю (а.с. 58).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать розписки про одержання судової повстки (а.с. 63, 64), направили письмове заперечення на позов (а.с. 34).

В судовому засіданні представник відповідачів адвокат ОСОБА_1 позов не визнала, пояснила, що відповідачі просять застосувати до позовних вимог банку про стягнення з них заборгованості за кредитним договором позовну давність та в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі зі слідуючих підстав:

Дійсно, між ОСОБА_2 і ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір №ОВ-5/2007 про надання йому овердрафтового кредиту в сумі 12200 грн. терміном до 21.02.2008 року (п.1.4 Договору). Овердрафт (даті кредит) надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів. Він користувався вказаним кредитом протягом 2007 року і 26.12.2007 року закрив кредит в сумі більше 5000 грн. Більше він кредитом не користувався, оскільки в грудні 2007 року припинив роботу в торгівлі і йому не було необхідності поновлювати оборотні кошти для поточних платежів.

В січні 2009 року йому зателефонував представник банку і попросив його перерахувати 800 грн, ніби - то за обслуговування кредиту, пояснивши, що кредит його закритий, але залишилась вказана сума і надав номер своєї платіжної картки Приватбанку, щоб він перерахував вказані кошти, оскільки платіжного доручення вже виписати він не міг так як договір кредиту закінчився 21.02.2008 року, він йому повірив і 13.01.2009 року перерахував 500 грн., а в березні 2009 року - 300 грн. на вказану карточку.

З тих пір йому ніхто не телефонував, ніяких повідомлень з банку ні він, ні його поручитель ОСОБА_3 не отримували.

Крім того, в розрахунку заборгованості за договором вказано, що 20.10.2011 року ним проплачена 1 грн.. а 01.11.2011 року - 250 грн. Проте жодного з цих платежів він не здійснював.

Даний розрахунок заборгованості складений банком, який є зацікавленою особою по справі. Позивач не надав ніякого підтвердження того, що ним були здійснені платежі по погашенню кредиту 20.10.2011 року та 01.11.2011 року.

Позовна давність відповідно до п.5.7 вказаного Договору встановлено тривалістю у 5 років. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила.

Строк дії Договору закінчився 21.02.2008 року ( п.1.4. Договору). Отже, позивач мав праве пред'явити позов, починаючи з 22.02.2008 року протягом 5 років.

Навіть, якщо врахувати, що останній платіж був у березні 2009 року, то строк позовної давності закінчився в березні 2014 року.

Претензії, які ніби - то були направлені 25.09.2014 року відповідачам, не можуть перервати строк позовної давності, оскільки вони відправлені по закінченню строків давності.

Зі спливом строків позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і додаткової вимоги (стягнення неустойки, штрафу).

Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 22.02.2007 р. між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір № ОВ-5/2007 про надання овердрафтового кредиту.

Відповідно до п. 1.3 укладеного договору позивач надав відповідачу кредитний ліміт у розмірі 12200,00 грн. з відсоткового ставкою відповідно до пп. 4.1, 4.2 договору та строком виконання зобов'язань (терміном повернення кредиту) згідно із п. 1.4 договору.

Крім того, зобов'язання за вказаним договором забезпечено договором поруки № ОВ-5/2007 від 22.02.2007 року укладеними з поручителем ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договором відповідача.

Згідно п. 1.4 договору термін повернення кредиту 21 лютого 2008 року (а.с. 17).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

В силу ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Згідно п. 5.7 договору сторони встановили строк позовної давності у 5 років.

Останній платіж був проведений 02 березня 2009 року. Строк позовної давності сплив 02 березня 2014 року.

Зі спливом строків позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, штрафу).

Банк звернувся до суду з позовом 28.10.2015 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові до ОСОБА_2 який є боржником ( ч. 4 ст. 267 ЦК України)

Не може бути стягнуто солідарно з ОСОБА_3 сума боргу, оскільки згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Судом встановлено, що у договорі поруки укладеному між сторонами не визначено строку дії цього договору.

У договорі кредиту від 22.02.2007 року та в договорі поруки від 22.02.2007 року зазначено кінцевий термін погашення кредиту 21.02.2008 року.

За таких обставин право вимоги до поручителя про виконання порушеного боржником зобовязання щодо повернення кредиту виникло починаючи з 22.02.2008 року та діяло протягом наступних 6 місяців.

Таким чином вимога позивача до ОСОБА_3 по стягнення з неї на користь банку, солідарно, заборгованості за кредитним договором, який укладено між банком та ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки порука припинена.

Згідно ст.88 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову не підлягають стягненню з відповідача судові витрати по справі.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 88, 209, 213-215, ЦПК України

ст.ст. 257, 267 ЦК України, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до фізичної особи підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення солідарно заборгованості у розмірі 22199 гривень 25 копійок за кредитним договором № ОВ-5/2007 від 22.02.2007 року відмовити.

В задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до фізичної особи підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення солідарно судових витрат у розмірі 243 гривні 60 копійок відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції (Гайворонський районний суд), шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: В. В. Поліщук

Дата документу 28.01.2016