У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

НагорнякаВ.А., Писаної Т.О. ЮровськоїГ.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про розірвання договорів та повернення банківських вкладів, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» в якому посилався на те, що 30 серпня 2013 року та 02 вересня 2013 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» були укладені договори банківського вкладу, за якими банк прийняв грошову суму вкладу у розмірі 183 535 грн та 200 тис грн відповідно.

23 квітня 2014 року позивач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про повернення вкладів (про дострокове розірвання договору), оскільки протягом двох місяців не нараховувались відсотки за вкладами та були заблоковані вкладні рахунки.

Листами від 21 травня 2014 року та від 18 червня 2014 року йому було відмовлено в задоволенні заяви. Такі дії відповідача позивач вважає неправомірними та такими, що порушують його права та законні інтереси.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2015 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Розірвано договір банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» № SAMDN1749 від 30 серпня 2013 року та договір банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» № SAMDN624 від 02 вересня 2013 року, що укладені між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» № SAMDN749 від 30 серпня 2013 року 201 780 грн 54 коп. суми грошового вкладу, 36 652 грн 68 коп. суми відсотків за вкладом, 4 842 грн 73 коп. - 3 % річних, 38 943 грн 73 коп. інфляційних нарахувань, а всього 282 219 грн 68 коп.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 за договором банківського вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» № SAMDN624 від 02 вересня 2013 року 202 887 грн 67 коп. суми грошового вкладу, 36 753 грн 24 коп. суми відсотків за вкладом, 4 869 грн 30 коп. - 3 % річних, 39 157 грн 38 коп. - інфляційних нарахувань, а всього 283 667 грн 59 коп.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції послався на те, що позивачем не надано суду належних доказів, щодо укладення депозитних договорів та внесення грошових сум на депозитні рахунки, а також з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не може відповідати за договорами банківського вкладу, укладеними на території АР Крим до припинення її окупації. Крім того, суд першої інстанції вважає, що виплати позивачу за депозитним рахункам повинен здійснити АНО «Фонд захисту вкладників», який створений Російською Федерацією.

Задовольняючи позов частково, апеляційний суд виходив із того, що позивач є громадянином України, а тимчасово окупована територія України, згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», є невід'ємною частиною України, на яку поширюється дія її законів і Конституції. При цьому договір банківського вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою.

Судом встановлено, що 30 серпня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до Севастопольської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою на оформлення вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців».

30 серпня 2013 року між позивачем та банком було укладено договір депозитного вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» № SAMDN1749, згідно з умовами якого позивачем було внесено вклад в сумі 183 535 грн строком до 30 серпня 2014 року, зі сплатою 17 % річних.

Згідно з додатковою угодою від 30 серпня 2013 року банк зобов'язався збільшити процентну ставку за вкладом на 2 % річних.

02 вересня 2013 року ОСОБА_4 уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір депозитного вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців» № SAMDN3624, сума вкладу за яким склала 200 тис. грн строком до 02 вересня 2014 року, зі сплатою 17 % річних.

02 вересня 2013 року між банком та позивачем було укладено додаткову угоду до договору № SAMDN3624 від 02 вересня 2013 року згідно з якою банк зобов'язався збільшити проценту за вкладом на 2 % річних.

Судом зазначено, що факт укладення між сторонами спірних договорів депозитних вкладів і внесення позивачем депозитних вкладів в установу банку підтверджується оригіналами зазначених договорів, квитанцій, картками для виплат.

Відповідно до ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. не виплатив.

Положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконано обов'язку передбаченого ст. 1060 ЦК України, оскільки припинення діяльність філії банку не звільняє банк як юридичну особу від обов'язку щодо повернення депозитів.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договорів та повернення банківських вкладів.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судом не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

НагорнякВ.А. Писана Т.О. Юровська Г.В.