Справа № 456/4141/15 Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/783/5720/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючий суддя Шумська Н.Л

Судді: Шандра М.М., Левик Я.А.

секретар Бадівська О.

за участі: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.07.2016 року відмовлено повністю у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 1850 грн., інфляційних витрат 910 грн., та у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення 27 000грн. і 910 грн. інфляційних витрат.

Рішення оскаржив позивач. У доводах апеляційної скарги зазначає про його незаконність та необґрунтованість, ухвалення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Мотивує тим, що судом не було взято до уваги суть скарги поданої до голови гаражного кооперативу та відповідь на неї. Судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи фотографій на підтвердження заперечень ОСОБА_3 Зазначає, що суд діяв упереджено та неетично. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши докази у справі та доводи апеляційної скарги, у межах заявленого позову, колегія суддів не знаходить підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено фактичні обставини справи, дано правову оцінку заявленим вимогам та правовідношенням сторін, правильно застосовано норми процесуального права.

Зокрема, згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, письмових доказів. Частина 1 ст. 58 ЦПК України передбачає, що належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.4ст.60 ЦПК).

Відтак, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач не довів у передбаченому процесуальним законом порядку існування між ним і відповідачами грошового зобов»язання, невиконання якого йому дає право звернутись до суду за захистом порущеного права.

Судом встановлено, що позивач є власником гаража АДРЕСА_1 який він купив у ОСОБА_6

Позовні вимоги до ОСОБА_3 позивач обґрунтовує тим, що з ним було укладено усну угоду про компенсацію половини вартості побудованої ОСОБА_3 спільної стіни між їх власними гаражами, які є суміжними. За цією домовленістю, позивачем було передано ОСОБА_3 при свідках 1850 грн. Такі угоди, як пояснив позивач, є звиклими, традицією у гаражних кооперативах, проявом добросусідських відносин.

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір, відповідно до ст..639 ЦК, може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором чи законом (ст.651 ЦК). Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї сторони у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Однак позивач не заявляв будь-яких вимог щодо зміни, визнання недійсним чи розірвання укладеного між ним і ОСОБА_3 договору, відтак у нього не виникло право на судовий захист у спосіб повернення сплаченої ним суми.

Те ж стосується і вимоги про стягнення 27 000грн. з колишнього власника гаража, який на час розгляду справи судом належить на праві власності позивачу.

Оскільки позивач не ставив вимоги про визнання договору купівлі-продажу гаража між ним та ОСОБА_6 недійсним, розірвання тощо, у позивача не виникає права на судовий захист у спосіб стягнення 27 000грн.

Тому вимоги позивача про стягнення грошових сум з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не ґрунтується на законі та не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст..625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Таке зобов»язання могло б виникнути, зокрема, у разі розірвання договору чи визнання його недійсним у передбачених законом випадках.

Однак, такої вимоги позивачем не заявлено, судом відповідне рішення не ухвалювалось.

Отже позивачем не доведено виникнення у відповідачів грошового зобов»язання до нього, яке вони не виконали, що давало б підстави звернення до суду за захистом порушеного права у формі стягнення сум та інфляційних витрат.

Відповідно до ст.308 ЦПК, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги як необґрунтовані та залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: