Справа №718/2403/15-ц
Провадження №2/718/1173/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2016 року Кіцманський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Мізюка В.М., секретаря Безушко М.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_1, про визнання зобов'язань за договором поруки припиненими, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_2, про захист прав споживачів та визнання правочинів недійсними

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно укладеного 26.06.2007 року кредитного договору №CVI0AU00040016 ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 17035,02 доларів США на термін до 25.06.2014 року та зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором №CVI0AU00040016 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно якого поручитель прийняв на себе зобов'язання відповідати у повному обсязі за борговими зобов'язаннями ОСОБА_1 що виникають з умов кредитного договору.

Вказує, що ОСОБА_1 не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, іншими витратами відповідно до умов договору, в зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 40972,25 доларів США, а тому просив позов задовольнити.

Не погоджуючись із вказаним позовом, відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом про захист прав споживачів та визнання правочинів недійсними, в якому вказує, що кредитний договір №CVI0AU00040016 від 26.06.2007 року укладений між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» слід визнати недійсним, оскільки її добровільний підпис ще не означає що вона погодилася з всіма умовами договору. Крім того вказує, що даний кредитний договір суперечить діючому законодавству, оскільки банком була знята комісія в розмірі 1% від суми виданого кредиту та більше того банк знімав щомісячну комісію за користування кредитом в розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, що є послугою не передбаченою ЗУ «Про захист прав споживачів». Також зазначає, що банк надаючи кредит в сумі 17035,02 доларів США на споживчі цілі, без відповідного доручення перерахував 4841,32 доларів США на погашення страхових платежів, чим ввів позичальника в оману щодо суми виданого та фактично отриманого кредиту, а тому просила зустрічний позов задовольнити.

ОСОБА_2 також не погодилася із позовом банку, а тому звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання зобов'язань за договором поруки припиненими, мотивуючи свої вимоги тим, що оскільки в договорі поруки не встановлено строк його дії, то кредитор втратив можливість пред'являти вимогу до поручителя після закінчення шестимісячного строку від дня настання строк виконання основного зобов'язання, а тому просила зустрічний позов задовольнити.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» первісний позов підтримав в повному обсязі, що вбачається з поданої ним заяви. Крім того подав заперечення на зустрічні позови, вказуючи на те, що вони є безпідставними, оскільки згідно розділів кредитного договору клієнту ОСОБА_1 було надано вичерпну інформацію щодо форми кредитування та інших істотних умов. Також зазначив, що посилання ОСОБА_2 про припинення договору поруки нічим не обґрунтовані, оскільки пунктами 11 та 12 вказаного договору чітко передбачено термін його дії.

Представник відповідачів, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення заборгованості не визнав, заперечив проти їх задоволення та подав заяву про збільшення позовних вимог в зустрічному позові про захист прав споживачів та визнання правочинів недійсними вказуючи, що договір особистого страхування №CVI0LK00040016 від 26.06.2007 року та договір страхування наземного транспорту №CVI0AU000079067 від 26.06.2008 року слід визнати недійсними, оскільки при укладанні вказаних договорів не було дотримано вимог законодавства, страхові тарифи є завищеними і взагалі вказані договори не укладалися.

Суд, вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 26.06.2007 року укладено Кредитний договір №CVI0AU00040016, згідно п. 7.1 якого банк зобов'язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом перерахування на р/р №6521 на строк з 26.06.2007 року по 25.06.2014 року включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 17035,02 доларів США на наступні цілі: споживчі цілі у розмірі 12193,75 доларів США а також у розмірі 34 гривні для сплати за реєстрацію предмету застави в державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2 та у розмірі 4841,27 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п. 2.1.3., 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, а також єдино разової комісії в розмірі 1% від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення та винагороди за проведення додаткового моніторингу (а.с. 12-13).

Згідно п. 7.2 вказаного договору банк відкриває позичальникові рахунок 1811 для зарахування коштів спрямованих на погашення заборгованості по відсоткам, винагороді та іншим платежам. Позичальник доручає, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти: в сумі 59860 на поточний рахунок автосалону ЗАТ «ЗАЗ», комісію банку в сумі 119,48 доларів США, 598,6 гривень на оплату страхових платежів на поточний рахунок страхової компанії «Інгосстрах», а також сплату за реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна на рахунок ДП «Інформаційний центр». Позичальник доручає банку проводити погашення заборгованості по даному кредитному договору в передбачені даним договором строки за рахунок коштів розміщених на рахунку. Кредит надається в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки.

П. 7.4 кредитного договору встановлено, що згідно ст. 212 ЦК України при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених цим договором, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,15% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 26.06.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №CVI0AU00040016, предметом якого є надання поруки ОСОБА_2 перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором (а.с. 14).

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення (ч.3 ст.640 ЦК України).

Так, при укладенні договору поруки між Банком та ОСОБА_3 було досягнуто згоди з усіх питань договору та досягнуто згоди на його укладення, про що свідчать підписи сторін.

Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

При цьому відповідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту та плати за його користування відповідач ОСОБА_1 за вказаним договором належним чином не виконувала, як наслідок з рахунку загальної суми заборгованості вбачається, що сума заборгованості станом на 01 жовтня 2015 року становить 40972,25 доларів США, яка складається з: 10752,93 доларів США - заборгованість за кредитом; 9278,44 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 631,59 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 20309,29 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Даний факт заборгованості відповідачки ОСОБА_2 підтверджується довідкою розрахунком заборгованості за кредитом позичальника перед банком (а.с. 4-6).

У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цивільного законодавства у встановлений строк. Одним з видів забезпечення зобов'язання, згідно вимог ст.ст. 546, 549-552 ЦК України, є пеня - неустойка що стягується з боржника і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначає банківський кредит як будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

З положень ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми та інше.

Своїми підписами ОСОБА_1, підтвердила те, що вона повністю ознайомлена з пунктами кредитного договору №CVI0AU00040016 від 26 червня 2007 року та надає свою згоду на порядок виконання умов зазначеного договору.

Аналізуючи встановлені судом в ході розгляду справи фактичні обставини та викладені норми чинного законодавства, суд вважає вимоги Банку обґрунтованими та доведеними, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно роз'яснень, даних у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Щодо заявлених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зустрічних позовних вимог, суд вважає їх необґрунтованими за наступних підстав.

Відповідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме - коли зміст правочину суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину не є вільним і не відповідає його внутрішній волі; правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин вчинений батьками (усиновлювачами), суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2В не наведено жодної з вищезазначених обставин, які б могли слугувати підставою для визнання договорів недійними.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Як вбачається з матеріалів справи при укладенні кредитного договору та договору поруки Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» зазначив у договорі всі істотні умови договору, а позивачі за зустрічними позовами були належним чином ознайомлені з усіма умовами та за власним волевиявленням прийняли пропозицію, і як наслідок підписали договори. При цьому не існувало ніяких інших умов, які б примусили позивачів прийняти ці умови на вкрай не вигідних для себе умовах.

Крім того, згідно п. 2.2.7 кредитного договору позичальник надає банку належним чином оформлені згідно п. 7.3 цього договору договори застави, поручительства і т. ін.. для забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, договір страхування заставного майна, договір страхування наземного транспорту і договір особистого страхування позичальника. У випадку неподання позичальником банку підтверджуючого документа про сплату чергових страхових платежів за узгодженими банком договорами страхування, банк сплачує страхові платежі за рахунок кредиту відповідно до п. 2.1.3 цього договору. Позичальник зобов'язується погасити суму кредиту направлену на оплату чергового страхового платежу і сплатити відсотки за його використання не пізніше 30 днів з дня перерахування банком страхового платежу. У разі непогашення цієї частини кредиту в зазначений термін вона вважається простроченою і позичальник зобов'язаний сплатити відсотки за її використання відповідно до п. 3.2., 3.8 цього договору.

З огляду на вказане посилання ОСОБА_1 про визнання договорів страхування недійсними, оскільки вони укладені нібито ПАТ КБ «Приватбанк» від її імені, не відповідають дійсності та є спробою ввести суд в оману, оскільки в кредитному договорі чітко зазначено що вказані договори надав позичальник.

Аналогічною спробою навмисно ввести суд в оману є твердження ОСОБА_2, яка всупереч власноруч підписаного нею договору поруки стверджує що в даному договорі не зазначено строку його дії, що спростовується п. 11, 12 даного договору.

Згідно п. 11 договору поруки, даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

П. 12 договору поруки передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п'яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Пред'явлення зустрічних позовів до банку про визнання зобов'язань за договором поруки припиненими та про захист прав споживачів та визнання правочинів недійсними з надуманих підстав, є навмисним затягування справи з боку відповідачів за первісним позовом, що знайшло своє відображення у неодноразових та нічим не підтверджених клопотаннях про зупинення провадження та свідчить про їх небажання виконати взяті на себе зобов'язання та намагання уникнути відповідальності.

Також, суд критично ставиться до пояснень представника відповідачів, що позивач за первісним позовом, ввів в оману та примусив ОСОБА_1 укласти 26.07.2007 року кредитний договір № CVI0AU00040016.

Крім того, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання зобов'язань за договором поруки припиненими та про захист прав споживачів та визнання правочинів недійсними не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню, оскільки договори укладені відповідачами за первісним позовом на підставі вільного волевиявлення (договір кредиту позивачем підписаний та кредитні кошти отримані, тобто сторони досягли згоди по усім істотним умовам договору, аналогічна ситуація і з договором поруки), а тому підстав для визнання договорів недійсними відповідно до ст.215,203 ЦК України не встановлено.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1-3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі наведеного, суд вважає, що первісні позовні вимоги підлягають до задоволення із стягненням з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача понесених ним та належним чином підтверджених судових витрат у відповідності до ст.88 ЦПК України.

На підставі ст. ст. 2, 11, 14, 16, 215, 525-527, 530, 536, 553, 554, 610-612, 625, 638, 639, 651, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1, 1057 ЦК України, ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 30 березня 2012 року, керуючись ст. ст. 15, 30, 31, 40, 57, 60, 62, 88, 179, 212- 215, 218, 223 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн: НОМЕР_1, мешканки с. Мамаївці, Кіцманського району, Чернівецької області, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканки с. Мамаївці, Кіцманського району, Чернівецької області, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (р/р 3111, МФО 305299, ), заборгованість за кредитним договором № CVI0AU00040016 від 26/06/2007 року, в сумі 40972,25 доларів США, що за курсом 21,29 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.10.2015 року скаладає 872299 (вісімсот сімдесят дві тисячі двісті дев'яносто дев'ять) гривень 20 копійок.

Стягнути з солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (р/р 0001, МФО 305299, ) - 13084 гривні 49 копійок судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_1, про визнання зобов'язань за договором поруки припиненими та зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_2, Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «Інгосстрах» про захист прав споживачів та визнання правочинів недійсними - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.М. Мізюк