Ухвала

іменем україни

03 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Гримич М.К., Кафідової О.В., розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк», публічне акціонерне товариство «Альфа банк», про усунення від права на спадкування, визнання спадкового договору недійсним, скасування заповіту та визнання права власності в порядку спадкування за законом; за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про усунення від права на спадкування,за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 09 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 14 жовтня 2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено спадковий договір, відповідно до умов якого ОСОБА_5 зобов'язався виконувати розпорядження ОСОБА_7, а в разі її смерті набуває право власності на майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1. Крім цього, 27 липня 1997 року ОСОБА_7 було складено заповіт, відповідно до умов якого на випадок своєї смерті все майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось і взагалі все те, що їй належало на день смерті заповідала ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 19 січня 2015 року, який набув чинності, ОСОБА_5 був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за умисне вбивство своєї бабусі ОСОБА_7

Враховуючи викладене, ОСОБА_4, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати недійсним заповіт від 27 липня 1998 року, складений ОСОБА_7 на ім'я відповідача; визнати недійсним спадковий договір від 04 жовтня 2010 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5; визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 та Ѕ частину квартири АДРЕСА_1; усунути ОСОБА_5 від права на спадкування на вказане майно.

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є донькою ОСОБА_7, після смерті якої відкрилась спадщина на вищевказане майно. Спадкоємцями першої черги є діти спадкодавця: ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Проте, ОСОБА_4 не має права на спадкування після смерті ОСОБА_7, оскільки остання тяжко хворіла та перебувала у безпорадному стані, потребувала постійного піклування, догляду та матеріальної допомоги, а ОСОБА_4, маючи змогу їй допомогти, свідомо ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги.

Враховуючи викладене, ОСОБА_6 просила усунути ОСОБА_4 від права на спадкування після смерті матері ОСОБА_7

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09 лютого 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Усунуто ОСОБА_5 від права на спадкування після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позову ОСОБА_4 та позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні її позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є рідними братом та сестрою, а також дітьми спадкодавця ОСОБА_7

14 жовтня 2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (внуком спадкодавця) було укладено спадковий договір, відповідно до умов якого останній зобов'язується виконувати розпорядження ОСОБА_7, які передбачені у договорі, а в разі її смерті набуває право власності на майно ОСОБА_7, яке складається з квартири АДРЕСА_1.

Крім цього, 27 липня 1997 року ОСОБА_7 було складено заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті все майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось і взагалі все те, що їй належало на день смерті, заповідала онуку ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

Відповідно до вироку Київського районного суду м. Харкова від 19 січня 2015 року ОСОБА_5 було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за умисне позбавлення життя спадкодавця.

Відповідно до відповіді Восьмої Харківської державної нотаріальної контори в спадковій справі ОСОБА_7 знаходяться наступні заяви: заява від імені ОСОБА_4, заява від ОСОБА_6, претензії ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Альфа-Банк». Свідоцтва про право на спадщину не видавались та вчинення нотаріальної дії зупинено до вирішення справи судом.

Згідно з частинами 3, 5 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, принципове значення має питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Таким чином, для задоволення позовних вимог про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність наступних обставин: умисне ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані та потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, оскільки лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_6 не доведено, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що ОСОБА_4 ухилявся від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, а ОСОБА_7 такої допомоги потребувала.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6 Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив рішення суду першої інстанції у вказаній частині без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У решті судові рішення не оскаржуються, а тому судом касаційної інстанції не переглядаються.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 09 лютого 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про усунення від права на спадкування, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

М.К. Гримич

О.В. Кафідова