Справа № 487/5283/15-ц
Провадження № 2/487/115/16
РІШЕННЯ

Іменем України

22.01.2016 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді Карташевої Т.А.

секретаря Уманського І.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України про визнання контракту недійсним, поновлення на роботі, оплаті вимушеного прогулу, компенсації за невикористану щорічну відпустку та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне. 09.06.2015 року виконуючим обов*язки голови правління ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України ОСОБА_4 видано наказ про звільнення позивача з посади директора філії ПАТ Державна продовольчо-зернова корпорація України Криворізьке хлібоприймальне підприємство у зв*язку з порушенням умов контракту (п. 8 ст. 36 КзпП України) 09.06.2015 р. Звільнення відбулося на підставі контракту №12 від 05.08.2014 р., доповідної записки заступника голови правління ОСОБА_5, листа-пояснення директора філії ПАТ ДПЗКУ Криворізьке ХПП ОСОБА_3 від 09.06.2015 р. Станом на дату подання позову відповідач не розрахувався з позивачем, чим порушив приписи ст.ст. 47, 116 КЗпП України. Позивач вважає, що жодних порушень трудового законодавства, які могли потягнути його звільнення, не було. Відповідач при застосуванні дисциплінарного стягнення не дослідив у повній мірі та не врахував ступеню тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, попередню роботу позивача, погодження з профспілковим комітетом. Також, на думку позивача, в законодавстві відсутні правові підстави для укладення контракту з керівниками філій, представництв, директорами за напрямами діяльності. Відповідач уклав з позивачем контракт як строковий трудовий договір без жодних правових підстав, оскільки робота на посаді директора філії за своїм характером може бути встановлена на невизначений строк. Укладення строкового контракту з позивачем суттєво погіршило його правове становище, оскільки відповідно до трудового законодавства позивач повинен працювати за безстроковим трудовим договором. Позивач вказує, що діями відповідача йому було також заподіяно моральну шкоду в розмірі місячного окладу. Просив визнати недійсним контракт №12 від 05.08.2014 р. між ОСОБА_3 та ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України»; поновити його на посаді директора філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Кріворізьке хлібоприймальне підприємство»; стягнути з ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» грошову компенсацію за час вимушеного прогулу з 10.06.2015 року по день поновлення на роботі; стянути з ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» грошову компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі місячного окладу; стягнути з ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в кількості 40 календарних днів за період роботи з 18.10.2013 р. по 09.06.2015 р.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, наполягаючи на їх задоволенні. Позивач пояснив, що зі змістом контракту під час його підписання він не знайомився, напередодні укладання контракту його не попереджали, що з ним буде укладатися контракт, його тільки попросили, що терміново потрібно щось підписати, він підписав, розписався в Журналі видачи контрактів, але контракт не отримав. Зі змістом контратку він ознайомився після звернення до суду з вказаним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що визнанню недійсним підлягає весь контракт, оскільки позивач його не отримав, та не ознайомився з його змістом, строковий контракт не міг укладатися з такою категорією працівників, як позивач. Уточнивши позовні вимоги, від позовних вимог про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку в кількості 40 календарних днів за період з 18.10.2013 р. по 09.06.2015 р. відмовився, внаслідок задоволення їх відповідачем, остаточно просив визнати недійсним контракт №12 від 05.08.2014 р. між ОСОБА_3 та ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України»; поновити ОСОБА_3 на посаді директора філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Криворізьке хлібоприймальне підприємство»; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за час вимушеного прогулу з 10.06.2015 року по 21.01.2015 р. в сумі 47960,22 грн., грошову компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 6 526 грн. 20 коп.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що контракт з позивачем був укладений 05.08.2014 р., що підтверджується підписом позивача в контракті, книгою реєстрації контрактів, укладених з директорами філій ПАТ «ДПЗКУ»№01-25, де вказано, що ОСОБА_3 отримав примірник контракту. Таким чином, позивач, підписуючи контракт, свідомо погоджувався працювати на умовах, визначених контрактом. Підставою для звільнення позивача слугувала службова записка заступника голови правління ПАТ «ДПЗКУ» ОСОБА_5, відповідно до якої ОСОБА_3 не забезпечив виконання завдань по завантаженності філії, закупівлі та переробці зернових культут та не забезпечив прибуткову діяльність філії, чим було порушено п. 3.4.10 та п. 3.4.17 контракту. Позивача було звільнено з посади директора філії ПАТ «Кріворізьке ХПП» згідно з наказом ПАТ «ДПЗКУ» №302-к від 09.06.2015 р. у зв*язку з порушенням умов контракту (п.8 ст. 36 КЗпП України). Позивачу в день звільнення було запропоновано ознайомитися з наказом про звільнення та отримати трудову книжку в зручний для нього спосіб. Позивач ознайомився з наказом про звільнення, однак відмовився надавати поштову адресу для надіслання трудової книжки, про що було складено акт від 09.06.2015 р. Крім того, позивач відмовився отримувати розрахунок при звільненні. Факти про заподіяння позивачу моральної шкоди також відсутні.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав .

Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до наказу №36-к від 14.02.2014 року ОСОБА_3, який працював начальником охорони пожежної, сторожової філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Братолюбівський елеватор», за його згодою було переведено на посаду директора філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Криворізьке хлібоприймальне підприємство» з 18 лютого 2014 року.

Відповідно до розпорядження голови правління ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» від 28.07.2014 р. №46-р «Про розробку та погодження типової форми контракту з директорами філій ПАТ «ДПЗКУ» та наказу ПАТ «ДПЗКУ» від 01.09.2014 р. №171 «Про затвердження типової форми контракту» з директорами філій ПАТ «ДПЗКУ» укладалися контракти.

05.08.2014 року між ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» і ОСОБА_3 був укладений контракт.

Таким чином, позивач працював на посаді директора філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Криворізьке хлібоприймальне підприємство» на підставі вищевказаних наказу та контракту.

Заперечення позивача про укладення з ним контракту суд до уваги не приймає, будь-яких доказів того, що контракт ним не отримувався, суду представлено не було. Контракт між ОСОБА_3 та ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» був укладений 05.08.2014 р., що підтверджується самим підписаним контрактом та книгою реєстрації контрактів, укладених з директорами філій ПАТ «ДПЗКУ» №01-25, де вказано, що ОСОБА_3 отримав примірник контракту під підпис.

Не приймає до уваги суд і посилання позивача та його представника на те, що контракт повинен бути визнаний недійсним і з тих підстав, що посада позивача не відноситься до тих посад, робота на яких передбачає укладення строкового контракту.

При цьому суд виходить з вимог ст. 21 КЗпП України, де зазначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємтсва, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичною особо, за якою працівник зобов*язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган, фізична особа зобов*язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечити умови праці.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов*язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Стаття 23 КЗпП України передбачає, що трудовий договір може бути строковим.

У відповідності до п. 2 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Загальні питання укладання контрактів регламентовані Постановами КМУ від 19.03.1993 року за № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності», а також від 19.03.1994 року за № 170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору».

Слід зазначити, що допускається укладання контрактів лише з певними працівниками, зокрема: керівниками підприємств, науково-педагогічними та педагогічними працівниками освітніх закладів, професійні творчі працівники театрів, особовий склад аварійно-рятувальних служб тощо.

З умовами контракту позивач ознайомився, жодним чином не піддаючи сумніву законність укладення з ним контракту на визначений строк, не оскаржував його у порядку, визначеному ст. 233 КЗпП України, тобто погоджувався з такою формою працевлаштування.

Доводи позивача про те, що запровадження контрактної форми трудового договору з раніше прийнятими працівниками має відбуватися за процедурою зміни істотних умов праці, визначеною у ст. 32 КЗпП України, є необгрунтованими, оскільки умови контракту були введені в дію не одностороннім розпорядженням відповідача, а за взаємною та двосторонньою згодою роботодавця та працівника.

Згідно з п.8 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору передбачено підстави, зазначені в контракті.

Відповідно до умов контракту - п. 3.4.10, п. 3.4.17 - на позивача як керівника філії покладався обов'язок щодо забезпечення виконання завдань Товариства по завантаженості Філії, закупівлі та переробці зернових культур забезпечення прибуткової діяльності Філії, підвищення ліквідності та конкурентноспроможності виробленої продукції, наданих Філією послуг та виконаних робіт; відповідно до п. 2.1 контракту керівник особисто відповідає за виконання Філією затвердженого фінансового плану Товариства (згідно Додатку в частині діяльності Філії) та у встановлені Товариством строки подає йому звіти про виконання. Порушення керівником виконання пунктів розділу 2 і 3 контракту згідно з п. 6.2.3 укладеного контракту є підставою для звільнення.

Додатком до контракту №12 від 05.08.2014 р. затверджений план доходів та витрат по філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Криворізький КХП» на 2014-2015 маркетинговий рік. Вказаний план є невід*ємною частиною контракту №12 від 05.08.2014 р., був доведений до позивача, про що свідчить підпис останнього.

Відповідно до вказаного додатку до контракту планове завантаження виробничих потужностей із заготівельної діяльності філії ПАТ «ДПЗКУ» «Кріворізьке ХПП» повинно складати 25 000 тонн.

Зі службової записки, складеної заступником голови правління ПАТ «ДПЗКУ» ОСОБА_5 вбачається, що керівником філії ПАТ «Кріворізьке ХПП» ОСОБА_3 станом на 01.06.2015 р. прийнято всього 1 121 тонна зернових при доведному завданні 25 000 тонн, що склало лише 4% виконання планового завдання, як наслідок філією отримано збиток у розмірі 1 869 грн.

Позивачем надавалися пояснення від 09.06.2015 р. щодо низьких показників завантаження зернових місткостей філії на 2014-2015 маркетинговий рік.

Таким чином був встановлений факт незабезпечення позивачем виконання завдань ПАТ «ДПЗКУ» по завантаженності філії, закупівлі та переробці зернових культур та незабезпечення прибуткової діяльності філії, чим було порушено п. 3.4.10 та п. 3.4.17 контракту.

Наказом від 9 червня 2015 року №302-к позивача було звільнено з посади директора філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» «Криворізьке хлібоприймальне підприємство» у зв'язку з порушенням умов контракту (п. 8 ст. 36 КЗпП України).

Додводи позивача та його педставника про те, що в наказі не зазначено, які саме пункти контракту були порушені, суд до уваги не приймає, оскільки в наказі про звільнення позивача є посилання на підстави звільнення: контракт №12 від 05.08.2014 р.; доповідна записка заступника голови правління ПАТ «ДПЗКУ» ОСОБА_5; лист-пояснення директора філії ПАТ «Криворізьке ХПП» ОСОБА_3 від 09.06.2015 р. Крім того, позовні вимоги щодо визнання наказу від 9 червня 2015 року №302-к незаконним та його скасування заявлені не були.

Безпідставними є посилання позивача на те, що при застосування дисциплінарного стягнення відповідач порушив процедуру, передбачену ч. 3 ст. 149, ст. 43 КЗпП України.

На контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5,7 ст. 40 і п.п. 2 і 3 ст. 41 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу, первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вказується про розірвання трудового договору з ініціатив власника підприємства лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП України. Разом з тим зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст. ст. 40, 41 КЗпП України або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, виходячи з нормативного (а не сутнісного) тлумачення п.п. 4,8 ст. 36, ч.3 ст. 40, ч. 3 ст. 41, ст.ст. 40, 41 КЗпП України та ураховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом - п. 8 ст. 36 КЗпП України, а не у зв'язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, норми ч.1 ст. 43 ці правовідносини не поширюються.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення (ч. 1 ст. 149 КЗпП України).

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Тобто Пленум Верховного Суду України визнає дисциплінарним стягненням звільнення з підстав, передбачених пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п.1 ст.41 КЗпП, а оскільки позивача звільнено з підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, тому його посилання на те, що відповідач не дослідив у повінй мірі та не врахував ступеню тяжкості вчиненого проступку, запоідяну ним шкоду, попередню роботу позивача, є безпідставними.

Також доводи позивача про те, що йому не пропонували отримати трудову книжку та не провели з ним розрахунок при звільненні не відповідають дійсності, оскільки позивач ознайомився з наказом про звільнення, однак відмовився надавати поштову адресу для надіслання трудової книжки, про що було складено відповідний акт від 09.06.2015 р.

Відповідно до довідки ПАТ «ДПЗКУ» «Криворізьке хлібоприймальне підприємство» від 20.11.2015 р. розрахунки з колишнім працівником філії ОСОБА_3 проведено у повному обсязі.

Таким чином, судом не встановлено, що звільнення позивача відбулось з порушеннями положень чинного законодавства, а обставини, на які позивач посилається як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про визнання контракту недійсним, поновлення на роботі, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану щорічну відпустку та відшкодування моральної шкоди.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, а позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір відповідно до ст. 88 ЦПК України компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 21, 36, 235 КЗпП України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задовленні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Державна продовольчо-зернова корпорація України про визнання контракту недійсним, поновлення на роботі, оплаті вимушеного прогулу, компенсації за невикористану щорічну відпустку та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.А. Карташева