У Х В А Л А

Іменем України

10 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої Боднар О.В.,

суддів Кеміня М.П., Джуги С.Д.,

за участі секретаря Маринець Д.М.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 листопада 2015 року справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

у с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТДВ «СТДВ «Глобус», в якому просила:

-скасувати наказ № 0884-К-14 від 21 листопада 2014 року, виданий ТДВ «СТДВ «Глобус» про її звільнення,

-поновити її на посаді, з якої її було звільнено у ТДВ «СТДВ «Глобус»,

-стягнути з ТДВ «СТДВ «Глобус» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 22 листопада 2014 року,

-допустити негайне виконання рішення суду.

У позовній заяві та додаткових обґрунтуваннях до неї (а.с. 2-6, 39-44) зазначала, що звільнення її на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, є незаконним, оскільки вона не відносилася до кола осіб, які безпосередньо обслуговують грошові та матеріальні цінності; вона діяла відповідно до договору доручення, укладеного між нею та ТДВ «СТДВ «Глобус» 01 листопада 2013 року, а не безпосередньо як штатний працівник товариства (тобто в даному контексті мали місце цивільно-правові відносини, а не трудові), а розриваючи трудові відносини із нею як працівником та цивільно-правові відносини із нею як представником товариства, відповідач ототожнив її повноваження та обовязки як працівника та як представника.

Крім того, відповідачем було порушено вимоги ст.47 КЗпПУ, п.4.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58, оскільки вона не отримала у день звільнення оформленої трудової книжки та наказу про звільнення; трудова книжка була надіслана на її адресу поштовим звязком та отримана нею 01 грудня 2014 року.

Також її не було повідомлено про нараховані суми, належні їй при звільненні.

Вважає, що товариство притягаючи її до відповідальності, лише припускало можливість укладення нею, як страховим агентом, договору страхування після настання ДТП, а згідно з ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11 листопада 2015 року (а.с. 122-125) у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі (а.с. 129-131) ОСОБА_2 просить поновити строк апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції. Рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги аналогічні наведеному позивачем у позовній заяві та додаткових обґрунтуваннях до неї.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 08 грудня 2015 року (а.с. 134-135) ОСОБА_2 поновлено строк апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України за відсутності сторін, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнав, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу № 0263-К12 від 26 квітня 2012 року ОСОБА_2 була прийнята на роботу на неповний робочий день (0,25 ставки) на посаду страхового агента обласного агентства ТДВ «СТДВ «Глобус» в Закарпатській області з 01 травня 2012 року (а.с. 18, 85, 86).

01 листопада 2013 року між ТДВ «СТДВ «Глобус» та фізичною особою ОСОБА_2 (страховий агент) було укладено договір доручення із страховим агентом-фізичною особою № 0504-ДВК (а.с. 47-52), предметом якого є представництво страховим агентом інтересів страховика щодо консультування, пропонування потенційним страхувальникам страхових послуг, укладання договорів страхування, одержання страхових платежів, виконання робіт з обслуговування договорів страхування, в тому числі здійснення страховим агентом посередницької діяльності з обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Також позивач була ознайомлена із системою «Глобус-стягнення», яка є додатком № 14 до наказу № 00-0002-М-12 від 03 січня 2012 року (із наступними змінами та доповненнями) та із системою оплати страхового агента.

В цей же день, 01 листопада 2013 року між тими ж сторонами був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 84), відповідно до п.1.1. якого, працівник з метою забезпечення схоронності матеріальних цінностей товариства, відповідно до чинного законодавства, бере на себе повну матеріальну відповідальність за матеріальні цінності, які передані йому за інвентаризаційним описом, або відповідними актами приймання-передачі, чи надходять під звіт протягом усього терміну дії договору.

На підставі акту прийому-передачі матеріальних цінностей від 20 серпня 2014 року позивачу страховою компанією були передані поліси «Зелена карта» з № 10795121 по № 10795140 (20 штук), ОСЦПВ: АІ/3650 (5 штук) (а.с. 89).

З результатами перевірки заяви за договором страхування серія АІ № 3326650 від 02 жовтня 2014 року за підписом п.Желізника В.І. товариством було зясовано наступне:

-у тексті Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/3326650 вписано дату укладення договору 02 жовтня 2014 року, строк дії договору із 20:30 год. 02 жовтня 2014 року до 01 жовтня 2015 року;

-згідно повідомлення про ДТП подія за полісом № АІ/3326650 сталася 05 жовтня 2014 року в 21:15 год.;

-в особистому журналі поліс № АІ/3326650 із датою укладення 02 жовтня 2014 року зареєстровано тільки 06 жовтня 2014 року;

-страховий платіж у сумі 288,10 грн. сплачено 07 жовтня 2014 року відповідно до квитанції № НОМЕР_1.

Отже, реєстрація та оплата полісу № АІ/3326650 була проведена ОСОБА_2 вже після ДТП, що є порушенням порядку оформлення та обліку страхових документів.

Із листа № 4505-ВК від 24 листопада 2014 року вбачається, що ТДВ «СТДВ «Глобус» розірвав договір доручення № 0504-ДВК від 01 листопада 2013 року на підставі п.7.2 вищезазначеного договору (а.с. 10).

Згідно з наказом СК «Глобус» № 0081-Р-14 від 21 листопада 2014 року за допущені порушення договору доручення № 0504-ДВК від 01 листопада 2011 року, Посадової інструкції страхового агента та вимог внутрішніх нормативних актів товариства при укладенні, оформленні, проведенні розрахунку та оплаті страхового платежу по ДС № АІ/3326650, страховому агенту ОСОБА_2 було оголошено догану (а.с. 46).

Наказом СК «Глобус» № 0884-К-14 від 21 листопада 2014 року (а.с. 21) страхового агента ОА в Закарпатській області ОСОБА_2 з 24 листопада 2014 року звільнено з роботи в ТДВ «СТДВ «Глобус» з займаної посади за втрату довіря, п.2 ст.41 КЗпП України, на підставі результатів службового розстеження (справа СБК № 0087-14) та з урахуванням наказу № 0081-Р-14 від 21 листопада 2014 року, у відповідності з Бізнес-Процесом «Прийняття рішення про укладення, зміну умов, припинення трудових та цивільно-правових відносин з працівниками» (далі - БП), затвердженого наказом № 00-0017-Т-11 від 22 лютого 2011 року.

24 листопада 2014 року уповноваженими особами ТДВ «СТДВ «Глобус» був складений акт, в якому зазначено, що ОСОБА_2 відмовилася від ознайомлення під розпис з наказом № 0884-К-14 від 21 листопада 2014 року про «Про звільнення ОСОБА_2М.», а також від отримання копії цього наказу та трудової книжки БТ-І № 5463311.

Крім того, вона відмовилася підписати Акт інвентаризації матеріальних цінностей та документів СК «Глобус» VIG що були надані особі для здійснення роботи (а.с. 66).

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 08 жовтня 2015 року (а.с.114-117) залишено в силі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 серпня 2015 року, яким було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТДВ «СТДВ «Глобус» 1 700,00 грн. в порядку виконання зобовязання за договором доручення та 243,60 грн. судового збору.

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України).

Для розірвання трудового договору за п.2 ч.1 ст.41 КзпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і т.ін.); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Як роз'яснено в абзаці другому пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я.

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, це особи, які одержують їх під звіт.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно з'ясувати: чи становить виконання операцій, що пов'язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

До такого висновку дійшов і ВСУ у постанові від 24 вересня 2014 року по справі № 6-104цс14), який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно і всебічно зясував обставини, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив наявні у матеріалах справи докази та обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Зокрема, враховуючи вимоги ч.7 ст.15 ЗУ «Про страхування», відповідно до якої страхові агенти укладають договори страхування та одержують страхові платежі, дослідивши наявні в матеріалах справи акт прийому-передачі матеріальних цінностей від 20 серпня 2014 року, договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та посадову інструкцію страхового агента, суд першої інстанції правильно встановив, що позивач безпосередньо обслуговувала грошові та матеріальні цінності (отримувала, зберігала та вчиняла інші дії, відповідно до своїх обовязків із бланками суворої звітності «страховими полісами, які мають певну вартість»).

Правильним є і висновок суду про те, що оскільки матеріалами справи підтверджено факт порушення позивачем порядку оформлення та обліку страхових документів, то її звільнення відповідачем на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України є законним.

Спростовуючи доводи позивача про те, що відповідачем не зроблено належного розмежування трудових відносин ОСОБА_2 як працівника, із цивільно-правовими відносинами її як представника страховика, суд першої інстанції взяв до уваги, що згідно наказу про прийняття на роботу, ОСОБА_2 було прийнято на роботу на посаду страхового агента, а відповідно до ч.7 ст.15 Закону України «Про страхування», страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком, та правильно дійшов висновку, що договір між страховим агентом і страховиком є обовязковим при здійсненні працівником на посаді страхового агента своїх обовязків.

Також не знайшов свого підтвердження факт порушення відповідачем порядку отримання трудової книжки та наказу про звільнення, оскільки в матеріалах справи наявний акт про відмову ОСОБА_2 від ознайомлення з наказами та отримання документів від 24 листопада 2015 року (а.с. 66).

Інших доводів, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Апеляційним судом також було перевірено правильність застосування відповідачем положень ст.147 КЗпПУ, відповідно до якої за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Пленум ВСУ визнає дисциплінарним стягненням звільнення за підставами, перендбаченими п.п. 3,4,7,8 ст.40 та п.1 ст.41 КЗпПУ (п.22 постанови "Про практику розгляду судами трудових спорів"). В той же час звільнення згідно з п.7 ст.36, п.2 та 3 ст.41 КЗпПУ дисциплінарним стягненням не визнається.

За таких обставин, ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст.ст. 213-215 ЦПК України і передбачених ст.ст. 309, 310 цього Кодексу підстав для його скасування немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

с у д д і :

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5