АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4318/16 Головуючий 1-ї ін-ї. ОСОБА_1
Справа № 639/9862/14-ц Доповідач Сащенко І.С.
Категорія договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Коровіна С.Г.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 21 жовтня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому з урахуванням уточнень просило: стягнути солідарно з ОСОБА_2,ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 79805,78 дол. США, що еквівалентно 1724602, 90 грн.; за процентами у розмірі 1 580,13 дол. США, що еквівалентно 34146, 60 грн., пеню 3466682,01 грн.

В обґрунтування вимог посилалося на те, що 25.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ML 704/115/2008, згідно якого позивач надав ОСОБА_2 кредит в сумі 81000,00 доларів США.

На забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором також було укладено договір поруки з ОСОБА_3 №SR-704/115/2008 від 25.07.2008 року.

Відповідач ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору, у звязку з чим утворилась заборгованість.

24.02.2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким останнє отримало право вимоги за кредитним договором № ML 704/115/2008 від 25.07.2008 року.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.10.2015 року позовні вимоги задоволено частково. Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_2,ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № МL-704/115/2008 від 25.07.2008 року: за тілом кредиту у розмірі 79805,78 дол. США, що еквівалентно 1724602, 90 грн.; за процентами у розмірі 1 580,13 дол. США, що еквівалентно 34146, 60 грн., пеню 1758749,50 грн., а усього 3517499. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідачів ОСОБА_4 просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. При цьому посилається на порушення судом матеріального та процесуального права. Зазначає, що перехід прав у зобовязанні до нового кредитора не підтверджено належними доказами. Крім того, відносини поруки з ОСОБА_3 припинено на підставі ч.ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні з підстав, передбачених ст.309 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» частково та стягуючи з боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 заборгованість по кредитному договору у сумі 3517499 грн., суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів. При цьому зменшив розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідачів на підставі ч.3 ст.551 ЦК України.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду не можна.

Встановлено, що 25.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ML 704/115/2008, згідно якого позивач надав ОСОБА_2 кредит в сумі 81000,00 доларів США з кінцевим строком повернення 25.07.2023 року, а останній взяв на себе зобовязання здійснювати погашення заборгованості ануітетними платежами згідно графіка, що є невід`ємною частиною договору (а.с.8-12)

На забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором також було укладено договір поруки з ОСОБА_3 №SR-704/115/2008 від 25.07.2008 року(а.с.22).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, божник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

ОСОБА_2 взяті на себе зобовязання по поверненню кредитних коштів належним чином не виконував, у звязку з чим утворилась заборгованість у розмірі 3466682,01 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 79805,78 дол. США, що еквівалентно 1724602, 90 грн.; заборгованості за процентами - 1 580,13 дол. США, що еквівалентно 34146, 60 грн. та пені - 3466682,01 грн., що підтверджується розрахунками банку (а.с.7)

Зменшуючи розмір пені, що підлягає стягненню, до суми заборгованості по тілу кредиту та процентам за користування кредитними коштами, суд першої інстанції підставно керувався положеннями ч.3 ст.551 ЦК України, якою передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Судова колегія з таким висновком суду погоджується.

Проте, ухвалюючи рішення про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд не звернув уваги на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Із матеріалів справи вбачається, що договором поруки №SR-704/115/2008, укладеним з ОСОБА_3 25.07.2008 року, не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки пунктом 4 цього договору встановлено, що він діє до повного виконання боржником зобовязань за кредитним договором.

Крім того, п.3.3 зазначеного договору передбачено, що поручитель приймає на себе зобовязання, у випадку невиконання боржником боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобовязань в обсязі, заявленому кредитором, протягом трьох банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року в справі № 6-53цс14, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Із розрахунку заборгованості, який відповідачами не спростовано, вбачається, що останнє зарахування коштів на погашення за тілом кредиту відбулось у липні 2010 року, за відсотками у серпні 2012 року (а.с.7).

Даних про те, що вимога про дострокове повернення кредитних коштів направлялась поручителю, матеріали справи не містять.

Із позовом про солідарне стягнення заборгованості ТОВ «ОТП Факторинг України» звернулося у жовтні 2014 року.

Таким чином, позивач пропустив строк звернення з вимогою про виконання кредитних зобовязань до поручителя.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що порука є припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому підстави для солідарного стягнення заборгованості відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що набуття позивачем права вимоги до відповідачів, не підтверджено належними доказами, є безпідставним.

В матеріалах справи міститься копія договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 24.02.2012 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а також копія витягу з Додатку 1 до нього .

За умовами договору продавець продає покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори, перелік яких міститься у додатку №1 до договору в порядку і на умовах, визначених цим договором. Договір купівлі-продажу кредитного портфелю він набирає чинності з дня укладення. (а.с.42-48, 41)

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити у відповідності до ст.309 ЦПК України.

Питання про розподіл судових витрат судова колегія вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.1,3,4; 313, 316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 21 жовтня 2015 року змінити.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-704/115/2008 від 25.07.2008 року: за тілом кредиту -79805,78 доларів США , що еквівалентно1724602,90 грн.; за процентами 1580,13 доларів США, що еквівалентно 34146,60 грн. та пені 1758749,50 грн., а усього 3517499 грн.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у сумі 3654 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді