АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, поданою через представника ОСОБА_3, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и л а :

у березні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», в якому просили визнати недійсним кредитний договір № 10-29/7369 від 18.06.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк». В порядку застосування наслідків недійсності кредитного договору визнати недійсним договір іпотеки № 02-10/2309 від 18.06.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В., укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк», визнати недійсним договір поруки № 02-10/2310 від 18.06.2008 року, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» та застосувати двосторонню реституцію.

В обґрунтування позову посилалися на те, що умови кредитного договору не відповідають вимогам закону. Договір містить дискримінаційні та несправедливі умови, що призводить до суттєвого дисбалансу інтересів сторін. Всупереч вимогам закону відповідач не передбачив у договорі орієнтовну сукупну вартість кредиту, виражену в простій зрозумілій формі в національній валюті. Крім того, договір містить положення про право банку підвищувати відсотки, дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що ставить в тяжке несправедливе становище споживача в договірних зобов'язаннях.

Справа № 752/4239/15-ц Апеляційне провадження: 22-ц-796/14183/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Т.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.08.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1, ОСОБА_2 через представника подали апеляційну скаргу, у якій просять скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилаються на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що відповідно до умов кредитного договору платіж по кредиту банк зараховував на погашення відсотків, а тіло кредиту не погашалося, що ставить в несправедливе становище позичальника, оскільки тіло кредиту не зменшується, а на нього постійно нараховуються відсотки. Крім того, суд не звернув уваги на те, що у договорі не визначена сукупна вартість кредиту, а договір містить несправедливі умови, зокрема надає право банку підвищувати відсотки. Крім того, суд безпідставно відмовив у призначенні судової економічної експертизи.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.06.2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 10-29/7329 на суму 269 357 доларів США.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору цього ж дня між АКІБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки 02- 10/2309, за умовами якого остання передала в іпотеку банку шестикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Цього ж дня в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКІБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 02-10/2310.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач була ознайомлена з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками невиконання зобов`язань за договором, що підтверджується її особистим підписом. Кредитний договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

У відповідності до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди, з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як, істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, укладеного між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 18.06.2008 року сторони погодили суму кредиту у розмірі 269 357 доларів США, проценти за користування кредитом 13, 5 % річних, строк погашення кредиту до червня 2033 року. Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне подорожчання кредиту наведено в Додатку № 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною.

Порядок погашення кредиту визначено у п. 1.1.1 договору.

Сторони визначили суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, порядок погашення кредиту та сплати процентів, відповідальність сторін за порушення умов договору тощо.

Як на час укладення кредитного договору так і протягом дії цього договору позивачка була згодна з умовами договору. Позивачка була вільною як у виборі фінансових установ для отримання кредиту так і у виборі форми кредитування.

Відповідно до п. "д" ч. 2 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" в редакції чинній на час укладення договору перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Постанова НБУ N 168 від 10.05.2007 року містить аналогічні зобов'язальні норми для банків про інформування клієнтів-споживачів перед укладенням відповідного кредитного правочину щодо сукупної вартості кредиту тощо.

Інформація, викладена у п. 1.1.1 та в Додатку N 1 до кредитного договору (а.с. 55-58 т.1) за своєю суттю є інформацією про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту та розмір реальної процентної ставки.

Крім того, 11.06.2008 року позичальнику було надано попередній розпис сукупної вартості кредиту (а.с. 59-62 т. 1), що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1, а відтак доводи апеляційної скарги про те, що позичальник не був ознайомлений з умовами кредитування та сукупною вартістю кредиту колегія суддів вважає безпідставними.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно встановив обставини справи на основі об'єктивної оцінки доказів, наданих сторонами та правильно застосував норми матеріального та процесуального права, при цьому дійшов обґрунтованих висновків про відсутність порушень вимог Закону України «Про захист прав споживачів» на час укладення договору, а відтак відсутність правових підстав для визнання договору недійсним.

Доводи апеляційної скарги фактично повторюють обґрунтування позовних вимог та не спростовують висновків суду.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді