АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 668/3608/15-ц Головуючий в І інстанції: Булах Є.М.
Номер провадження №22-ц/791/166/2016 Доповідач: Вейтас І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоВейтас І.В.
Суддів:Капітан І.А.
Цуканової І.В.
секретарКутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко Ірини Миколаївни на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 02 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Банк Форум», треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову: ОСОБА_7, приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Воєводіна Ірина Миколаївна, реєстраційна служба Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні, про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними та скасування обтяження нерухомого майна, -

встановила:

В березні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що 24.04.2008 року між нею та акціонерним комерційним банком «Форум» було укладено кредитний договір № 0050/08/11/CL, за умовами якого банк відкрив позивачу відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 27000, 00 доларів США під 13% річних із терміном користування кредитними коштами до 23.04.2018 року Додатковою угодою №1 від 09.11.2009 року та Додатковою угодою №2 від 23.03.2012 року були внесені зміни до договору шляхом збільшення терміну користування кредитом до 23.04.2021 року та до 22.04.2033 року, відповідно. 24.04.2008 року в якості забезпечення виконання зобов'язань по вказаному кредитному договору між АКБ «Форум» та позивачем було укладено іпотечний договір, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1. 09.11.2009 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_7 було укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_7 виступив солідарним поручителем за невиконання або неналежне виконання позивачем умов кредитного договору. Посилаючись на те, що укладений між сторонами кредитний договір суперечить нормам цивільного законодавства, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про банки та банківську діяльність», позивач просила визнати недійсним кредитний договір № 0050/08/11/CL від 24.04.2008 року, укладений між ОСОБА_6 та АКБ «Форум», визнати недійсним іпотечний договір від 24.04.2008 року, укладений між АКБ «Форум» та ОСОБА_6, скасувати запис № 7089598, внесений 24.04.2008 року до Державного реєстру іпотек про обтяження нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 іпотекою; скасувати запис № 7089556, внесений 24.04.2008 року до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна про заборону відчуження квартири АДРЕСА_1.; визнати недійсним договір поруки від 09.11.2009 року, укладений між АКБ «Форум» та ОСОБА_7.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 02 жовтня 2015 року позов задоволено в повному обсязі, визнано недійсними: - кредитний договір №0050/08/11/CL від 24.04.2008 року укладений між ОСОБА_6 та акціонерним комерційним банком «Форум»; - договір іпотеки від 24.04.2008 року, укладений між акціонерним комерційним банком «Форум» та ОСОБА_6, та посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною І.М. зареєстрований в реєстрі за №2038; - договір поруки від 09.11.2009 року, укладений між акціонерним комерційним банком «Форум» та ОСОБА_7.

Скасовано запис №7089598 внесений 24.04.2008 року до Державного реєстру іпотек про обтяження нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1, іпотекою.

Скасовано запис №7089556 внесений 24.04.2008 року до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна про заборону відчуження квартири АДРЕСА_1

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в дохід держави 243,60 грн. в рахунок оплати судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в апеляційній скарзі ПАТ «Банк Форум», посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, а також на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Письмових заперечень на скаргу до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та її представника, представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача, і тому наявні підстави для визнання кредитного договору, а також договорів поруки та іпотеки, які є похідними від кредитного договору, недійсними.

Проте колегія суддів вважає, що такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до положень п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення з ухваленням по справі нового рішення.

Судом встановлено, що 24.04.2008 року між ОСОБА_6 та акціонерним комерційним банком «Форум» було укладено кредитний договір №№ 0050/08/11/CL, за умовами якого банк відкрив позивачу відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 27000, 00 доларів США під 13% річних із терміном користування кредитними коштами до 23.04.2018 року.

Додатковою угодою №1 від 09.11.2009 року та Додатковою угодою №2 від 23.03.2012 року були внесені зміни до кредитного договору шляхом збільшення терміну користування кредитом до 23.04.2021 року та до 22.04.2033 року, відповідно.

24.04.2008 року між АКБ «Форум», як іпотекодержателем та ОСОБА_6, як іптекодавцем, було укладено іпотечний договір, за умовами якого остання в якості забезпечення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором передала в іпотеку відповідачу двокімнатну квартиру АДРЕСА_1

В якості забезпечення виконання зобов'язань позивача по кредитному договору між АКБ «Форум» та ОСОБА_7 було укладено договір поруки від 09.11.2009 року, за умовами якого останній поручився перед Банком за виконанням ОСОБА_6 зобов'язань по кредитному договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 6, 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно вимог ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 8 Постанови № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених законом, на момент вчинення правочину.

За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо безпідставності висновків суду про те, що позивач перед укладенням кредитного договору не отримувала від Банку інформацію про умови кредитування, оскільки вони спростовуються письмовими доказами. Так, відповідно до пункту 7.7 підписаного позичальником кредитного договору, «Умови кредитування відповідно до п. 2 ст. 11 «Про захист прав споживачів» Позичальником отримано до укладення цього договору» (а.с.6 зв.).

Крім того, вимоги про повідомлення кредитодавцем споживача у письмовій формі перед укладенням договору про надання споживчого кредиту щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг набрали чинності лише з 16 жовтня 2011 року, оскільки в цій частині ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» була доповнена на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», тобто вже після підписання позичальником спірного правочину.

Слід враховувати, що пунктом 1.1. Кредитного договору чітко зазначено, що Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 27 000,00 доларів США та зазначено розмір річних процентів - 13% ( п. 1.3 договору).

З врахуванням того, що одержання конкретної суми із вказаного ліміту кредиту залежало від звернення із заявою позичальника і розмір цієї суми та дата звернення визначались самим позичальником довільно, тому відповідно, від конкретної одержаної суми визначались усі подальші фінансові зобов'язання ОСОБА_6, у зв'язку з чим повна сукупна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним та інших фінансових зобов'язань споживача, пов'язаних з обслуговуванням та погашенням кредиту не могла бути визначена в кредитному договорі з врахуванням особливостей кредитування шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії.

При цьому, додаток № 1 до кредитного договору становив графік зменшення ліміту кредитування (а.с.7).

Заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги про безпідставність висновку суду про те, що кредитний договір містить несправедливі умови, а саме те, що Банк в односторонньому порядку та в своїх інтересах залишив за собою право в будь-який час підвищувати процентну ставку за користування кредитними коштами та вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту.

Так, кредитний договір сторонами укладений 01 жовтня 2008 року, а Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною, був прийнятий 12 грудня 2008 року та набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Отже, виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року.

При цьому, згідно матеріалам справи банком під час дії договору не підвищувалась процентна ставка.

Право кредитора вимагати дострокового повернення коштів передбачено законом, а саме відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману.

Позивачем не надано суду доказів того, що на дату підписання кредитного договору існували обставини щодо яких відповідач навмисно ввів позичальника в оману, які мали істотне значення і обізнаність щодо яких могла вплинути на вчинення позичальником спірного правочину.

Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

На момент укладення оспорюваного договору ОСОБА_6 погодилась з усіма його умовами, самостійно обрала валюту кредитування та валюту виконання зобов'язання, що підтверджується її підписом.

Також, згідно п. 7.2 Кредитного договору, сторони фіксують свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови, і зобов'язуються надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати. Цей Договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та інших питань, зазначених в цьому Договорі. Всі попередні заяви, домовленості чи угоди між Сторонами з предмету цього договору анулюються з моменту набрання чинності цим Договором в частині, що суперечить умовам цього договору.

Крім того, фактом укладення між банком та ОСОБА_6 додаткових договорів до Кредитного договору, якими погоджено додаткові умови договору, також підтверджується волевиявлення позичальника щодо наміру укладання Кредитного договору.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що при укладенні Кредитного договору №0050/08/11/CL від 24 квітня 2008 року ОСОБА_6 діяла вільно, виходячи з власних інтересів, прийняла рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини, на власний розсуд з банком визначила характер договорів, які вони уклали, їх умови (зміст). При укладенні спірних договорів сторонами були погоджені всі істотні умови договорів. ОСОБА_6, отримавши кредитні кошти в розмірі 27 000,00 доларів США, користувався ними, до травня 2014 року виконувала умови кредитного договору і лише через 6 років після його укладення пред'явила позов про визнання договору недійсним з підстав недосягнення згоди по усіх істотних умовах договору.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, про відсутність законних підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними, апеляційна скарга підлягає задоволенню, в зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.203, 215, 258, 259, 526,589, 627, 628, 629, 638, 1048, 1050,1054 ЦК України, керуючись ст.303, п.2 ст. 307, п.2-4 ч.1 ст. 309, ст. 316 ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко Ірини Миколаївни задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 02 жовтня 2015 року скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: І.А.Капітан

І.В.Цуканова