Справа №587/2799/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/323/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 та товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська»

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 14 січня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі та

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» до ОСОБА_3 про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, у якому після уточнення, ОСОБА_3 просив суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» (далі - товариство) заборгованість з орендної плати за 2011-2013 роки в сумі 1671,14 грн., суми інфляційного збільшення заборгованості в сумі 426,14 грн. та суми трьох процентів річних в сумі 99,90 грн., розірвати договір оренди землі, номер запису в Державному реєстрі земель № 05 від 11.12.2006 року, у звязку із несплатою орендної плати та вирішити питання судовий витрат.

З позовом звернулось товариство, у якому після уточнення, просило суд розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений з ОСОБА_3, стягнути з нього 1440,74 грн. виплаченої за 2013 рік орендної плати з врахуванням суми переплати та 13613,26 грн. збитків, вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги товариство мотивує тим, що ОСОБА_3, незважаючи на існування договору оренди землі, укладеного ним з товариством, передав належну йому земельну ділянку в оренду третій особі - ТОВ «Авіс-Україна» на підставі договору від 28.12.2012 року. Відповідно до даного договору ТОВ «Авіс-Україна» обробляло земельну ділянку ОСОБА_3 протягом 2013-2014 років, внаслідок чого були порушені права товариства та понесені збитки. Крім того ОСОБА_3 отримав орендну плату за той період, коли товариство не могло, з його вини, користуватися земельною ділянкою та отримати прибуток.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 19.08.2015 року розгляд обох позовів обєднано в одне провадження.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 14.01.2016 року відмовлено в задоволенні позовів ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» в звязку з їх необґрунтованістю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача та відповідач подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції не досліджено належним чином умови договору оренди землі, що стосується нарахування та виплати орендної плати позивачу за користування його земельною ділянкою. Вважає, що суд першої інстанції через неповне зясування обставин прийшов до хибного висновку про відсутність системної недоплати за оренду земельної ділянки.

Судом не враховано, що виходячи з умов договору оренди землі, визначена сторонами в договорі сума орендної плати 1083,75 грн. не є остаточною до виплати, а є лише базовою. Остаточною сумою орендної плати, що підлягає виплаті щороку позивачу, згідно умов договору, необхідно вважати ту суму, яка буде визначена сторонами шляхом множення базової суми на індекси інфляції.

Суд першої інстанції в рішенні вказав, що умовами додаткового договору до спірного договору оренди землі було внесено зміни щодо розміру орендної плати (збільшено орендну лату з 442 грн. до 1083,75 грн.). При цьому суд не вказав та не врахував суттєву обставину, що після збільшення сторонами розміру орендної плати, зобовязання щодо обчислення розміру орендної плати за землю з урахуванням індексів інфляції залишилося в силі.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову товариства скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову, в іншій частині рішення залишити без змін, а також вирішити питання судових витрат.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що передана товариству земельна ділянка протягом 2013-2014 років використовувалась ТОВ «АВІС-УКРАЇНА», в звязку з чим відповідач має право на відшкодування упущеної вигоди, повернення сплаченої позивачу орендної плати за 2013 рік та розірвання договору оренди землі.

В судове засідання позивач та його представник не зявилися, але про час та місце проведення судового засідання по розгляду скарги були належним чином повідомлені завчасно.

Представник товариства по скарзі позивача заперечив, доводи своєї апеляційної скарги підтримав і просив задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, позивачу, згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії IVСМ №042511, виданого Косівщинською сільською радою 24.01.2000 року, належить на праві приватної власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,72 га, кадастровий номер 120080015, що розташована на території Косівщинської сільської ради Сумського району (т. 1 а.с. 9, 16).

05 січня 2005 року між позивачем та товариством був укладений договір оренди землі, відповідно до якого він надав у строкове платне користування відповідачу вказану земельну ділянку, який 11.12.2006 року пройшов реєстрацію у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного кадастру при Держкомземі України». 01.01.2009 року між ним та відповідачем було укладено додатковий договір до договору оренди землі, який також зареєстрований у Сумському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру», і згідно внесених змін строк дії договору оренди землі з 5 років збільшено до 10 років. Відповідно до змін в договорі відповідач зобовязався сплачувати орендну плату в розмірі 1083,75 грн. за рік, що становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю), до 30 числа останнього у звітному році місяці (т. 1 а.с. 10-13).

Відповідно акту приймання-передачі земельної ділянки від 12.12.2006 року земля передана у користування товариству в розмірі 2,72 га (т. 1 а.с 11(зворотній бік).

10.12.2013 року товариство сплатило позивачу 3425,78 грн. в погашення заборгованості по орендній платі з урахуванням індексу інфляції та суми пені за 2011, 2012 і 2013 роки і цей факт підтверджується видатковими касовими ордерами (т. 1 а.с.39). До сплати позивачу з відрахуванням щорічної суми обовязкового утримання було нараховано за три роки 2910,83грн., але фактично виплачено загальна сума орендної плати за цей період на 514,95грн. більше.

Ці обставини встановлені судом сторонами не оспорюються.

Вирішуючи спір та відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання існування систематичної не виплати орендної плати, бо сам факт систематичної несвоєчасної її виплати не може бути підставою для розірвання договору оренди землі в розумінні статті 32 Закону України «Про оренду землі», яка передбачає, що на вимогу однієї сторони договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24, 25 цього Закону та умовами договору.

У звязку з несвоєчасністю виплати нарахованої суми орендної плати за 2011-2012 рік на день звернення до суду з даним позовом договірні правовідносини продовжились і у подальшому аналогічних порушень прав позивача відповідачем допущено не було; права позивача фактично були відновлені, а відповідно до ст. 16 ЦК України суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права та інтереси особи.

Сума орендної плати за 2013 рік була виплачена своєчасно і в повному обсязі.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Із положень ст. 13 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами у застосуванні щодо спірних правовідносин, вбачається, що договір оренди землі - це договір, згідно з яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Розмір, форма та строки орендної плати за землю, які відповідно до ст. 21 цього Закону встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству.

Обов'язки та права сторін договору визначені статтями 24 і 25 даного Закону та умовами договору.

Так, в силу ч.1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець вправі, зокрема, вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Висновок суду з підстав відсутності систематичної несплати орендної плати для розірвання договору та повне погашення заборгованості по виплаті орендної плати за 2011-2013 роки на час звернення до суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з приводу нарахування щорічного платежу орендної плати з урахуванням індексу інфляції, який повинен розраховуватися починаючи з 2006 року не ґрунтуються на законі.

Щодо виплати орендної плати за 2011-2012 роки, суд визнав допущення порушення товариством строків виплати орендної плати визначених договором оренди землі, але на час звернення до суду за захистом порушеного права належні до виплати суми орендної плати з урахуванням індексів інфляції та пені за ці роки були повністю виплачені.

Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання.

Між сторонами існують договірні правовідносини, які передбачають покладення на відповідача грошового зобовязання щодо виплати орендної плати за землю з урахуванням індексу інфляції до 30 числа останнього у звітному році місяця (п.п.11,12 договору).

Така виплата за 2011 та 2012 роки відбулась тільки 10.12.2013 року, т.т. з порушенням строку виконання грошового зобовязання визначеного умовами договору оренди землі.

Враховуючи, що договором оренди вже передбачено виплати орендної плати з урахуванням індексу інфляції, то в такому випадку виходячи з положення частини 2 ст. 625 ЦК України відповідач несе відповідальність і повинен сплатити ще три проценти річних від простроченої суми за період затримки такої виплати.

Судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про відсутність підстав для застосування до цих правовідносин частини 2 ст. 625 ЦПК України про стягнення трьох відсотка річних від простроченої суми за період затримки виплати орендної плати за 2011 та 2012 роки . Період прострочення виконання грошового зобовязання закінчився 10.12.2013 р. і за 2011 рік склав 710 днів, за 2012 рік 344 днів, а загальна сума відшкодування за порушення грошового зобовязання у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми за період затримки становить 93,88грн. Враховуючи суму переплати 10.12.2013р. в розмірі 514,95 грн. підстави для стягнення цієї суми відсутні.

Але даний висновок суду не впливає на правильність вирішення позову по суті.

Відмовляючи у задоволенні позову товариству, місцевий суд правильно виходив з того, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення його прав користування орендованою земельною ділянкою та завдання збитків.

З цивільної справи вбачається, що після підписання сторонами 05.01.2005р. договору оренди спірної земельної ділянки площею 2,72 га за цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, ця земельна ділянка згідно акту прийому - передачі від 12.12.2006р. була передана товариству.

Під час дії договору оренди від 05.01.2005р, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «АФ «Косівщинська», позивач уклав інший договір оренди цієї ж земельної ділянки з ТОВ «АВІС-УКРАЇНА», який був зареєстрований у державному реєстрі у грудня 2012 року (т. 1 а.с 226-228).

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 03.12.2014 року по справі за позовом ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» до управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області, треті особи ТОВ «АВІС-УКРАЇНА», ОСОБА_3 та інші, визнано протиправною та скасовано державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, укладеної між ТОВ «АВІС-УКРАЇНА» та ОСОБА_3 (т.1 а.с. 226-228).

Вказана постанова була залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015 року і набрала законної сили (т.1 а.с.229-231).

Як стверджує представник товариства під час розгляду цієї адміністративної справи ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» надавало докази на підтвердження того факту, що саме воно обробляло спірну земельну ділянку ОСОБА_3 протягом 2013-2014 років, тому зазначені обставини є підставою для повернення зайво сплаченої позивачу суми орендної плати за 2013 рік.

У вигляді упущеної вигоди товариство вважає, що повинні бути відшкодовані доходи не отриманні через невикористання спірної ділянки, які б могли бути реально отримані за звичайних обставин, якби їх право не було порушено (упущена вигода), а саме, у разі засіву земельної ділянки пшеницею.

Для застосування такої міри відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язання, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) наявність реальних збитків (зокрема неодержаних кредитором доходів); 2) протиправність поведінки боржника; 3) причинний зв'язок між протиправними діями боржника та збитками; 4) вина боржника (психічне ставлення особи до своєї неправомірної поведінки та її наслідків).

За відсутності хоча б одного з елементів цивільного правопорушення цивільна відповідальність у вигляді стягнення збитків не може бути застосована.

Товариство не спростувало того, що земельна ділянка позивача в натурі йому не виділялась і знаходиться в єдиному земельному масиві, який був переданий товариству у 2006 року в оренду і весь час ним оброблявся для посіву. Відтак, визначити реальний розмір прибутку, який можна було б отримати від обробітку спірної земельної ділянки, неможливо. Доказів того, що товариство планувало засіяти в 2013-2014р. саме пшеницею або соняшником, а ні іншими культурами в суді не доведено належними доказами.

В той же час, зі звіту форми №4-сг «Посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2013 року» вбачається, що ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» на орендованих землях, в тому числі і на земельній ділянці ОСОБА_3, окрім іншого, вирощувало багаторічні трави, а саме люцерну на сіно, зелений корм, силос (т. 1 а.с. 204-205).

Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про оренду землі» збитками вважаються, зокрема, доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору.

Так, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не надало жодних доказів можливості отримання реальних доходів. Натомість надало лише розраховані за середніми статистичними показниками уявні розрахунки бажаних, але не реальних доходів, які начебто могло б отримати.

Таким чином, у даному випадку відсутній склад цивільного правопорушення, а отже і не може бути застосований до ОСОБА_3 такий вид відповідальності, як стягнення збитків (упущеної вигоди) та відсутні підстави для розірвання договору, оскільки скасуванням договору оренди землі, укладеного позивачем з ТОВ «Авіс-України», право товариства орендувати дану земельну ділянку відновлено.

Суд вірно визнав про відсутність підстав для дострокового розірвання укладеного договору оренди землі зазначених ст. 32 Закону України «Про оренду землі» за рішенням суду в разу невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору.

Залишаючи позов товариства в частині розірвання договору без задоволення суд першої інстанції вірно виходив з того, що оскільки товариство не довело, що не обробляло та не могло обробляти протягом 2013, 2014 років земельну ділянку ОСОБА_3, відповідно відсутні правові підстави для повернення сплаченої відповідачем на користь позивача орендної плати за 2013 рік.

Доводи представника товариства про те, що представлені товариством незасвідчені належним чином матеріали адміністративної справи достовірні докази використання у 2013-2014р.р. земельної ділянки ТОВ «Авіс-України», є тільки припущеннями, які в силу ст.60 ч.4 ЦПК України не можуть бути покладенні в обґрунтування доказування.

За таких обставин суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову ТОВ «Агрофірма «Косівщинська».

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції всебічно і повно зясував, обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 та товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 14 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: