АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, треті особи: Друга Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и л а :

у липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві, в якому просив зняти арешт з квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, який накладено на підставі постанови ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві від 04.03.2003 року.

В обґрунтування позову зазначав, що незважаючи на те, що ним виконано рішення суду у повному обсязі, проте обтяження, накладене постановою що 22.04.2015 року ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві від 04.03.2003 року на 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 не знято та документи виконавчого провадження знищені у зв`язку з чим відповідач відмовив йому у знятті арешту на квартиру.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23.09.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Справа № 752/12021/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/2386/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шумко А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що він не має іншого способу захисту свого права власності на спірну квартиру оскільки документи виконавчого провадження знищено та ним надано докази повного виконання судового рішення.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

ОСОБА_3 та Друга Київська державна нотаріальна контора подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у його відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.04.2002 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.11.2002 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково та стягнуто на її користь з ОСОБА_1 2 045 грн. у рахунок відшкодування матеріальної та 5 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Верхового Суду м. Києва від 02.09.2003 року відмовлено в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1.

Згідно копій квитанцій від 26.01.2003 року, від 04.11.2004 року, від 06.12.2004 року, від 05.03.2005 року, ОСОБА_1 сплачено на користь ОСОБА_3 7 045 грн.

Постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві від 04.03.2003 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-27 35/10, виданого Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Київської міської лікарні № 10 701, 61 грн. накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1, а саме 1/5 частину квартири АДРЕСА_1.

Листом від 12.05.2015 року ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві підтвердив накладення арешту, проте у відповідь на заяву позивача про зняття арешту зазначив, що виконавче провадження знищено.

Відповідно до інформації, яка міститься у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 22.04.2015 року зберігається обтяження - 1/5 частки квартири АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_1; підстава обтяження - постанова б/н від 04.03.2003 року Державної виконавчої служби Голосіївського району, а також обтяження всієї цієї квартири; підстава обтяження - постанова б/н від 15.11.2002 року прокуратури Оболонського району.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, відсутні відомості щодо обтяження квартири АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_1 на підставі арешту (заборони відчуження), накладеного для забезпечення виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12.04.2002 року про стягнення на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_1 2 045 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Разом з тим, відповідно до частини 2 цієї статті особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Із витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що обмеження у праві власності позивача на 1/5 частину спірної квартири встановлено на підставі постанови ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві від 04.03.2003 року та на цілу квартиру на підставі постанови прокуратури Оболонського району від 15.11.2002 року. При цьому відповідно до постанови ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві від 04.03.2003 року арешт на 1/5 частину спірної квартири накладено у зв`язку з виконанням виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 701, 61 грн. на користь Київської міської лікарні № 10.

Позивач обгрунтовував позовні вимоги тим, що ним виконано рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_3 2 045 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, будь - яких інших підстав позовна заява не містить.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що арешт на спірну квартиру накладено не у зв`язку з примусовим виконанням такого рішення суду, а з інших підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вимог про зняття арешту з майна у зв`язку з виконанням виконавчого листа про стягнення коштів на користь Київської міської лікарні № 10 позивач не заявляв, доказів не надавав та такі вимоги не були предметом судового розгляду у даній справі.

Порядок же зняття арешту з майна, накладеного в рамках кримінального провадження визначено КПУ України.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем виконано рішення про стягнення на користь ОСОБА_3 сум в рахунок відшкодування шкоди, проте з урахуванням вищенаведеного такі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді