Справа № 303/6040/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якої згідно договору діє адвокат, Волошин Вікторія Василівна на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 02 грудня 2015 року за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і Територіальної громади м. Мукачева в особі Мукачівської міської ради, де третьою особою без самостійних вимог є Орган опіки та піклування Мукачівського міськвиконкому про усунення перешкод у користуванні квартирою, та встановлення порядку користування квартирою, -

у с т а н о в и л а :

16.09.2015 року, ОСОБА_1 як від себе, так і в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась в суд із вищезазначеним позовом, та як на підставу своїх вимог посилалась на те, що являється членом сім'ї наймача ОСОБА_3 відповідно до Договору найму житла від 05.09.2002 року стосовно 3-х кімнатної квартири за АДРЕСА_1. Через неприязні стосунки із ОСОБА_3 і ОСОБА_5, безпечне її проживання з дитиною у квартирі, неможливе. Раніше з дочкою проживали у кімнаті № 3 площею 15,70 кв.м., а відповідачі займають інші дві кімнати під номером 1 і 2, а нежилі приміщення перебували у спільному користуванні. Через відсутність із відповідачами спільного бюджету, постійно виникають непорозуміння і конфлікти із приводу сплати комунальних послуг. Відповідачі через небажання здійснювати приватизацію даної квартири, не надають і їй дозволу на приватизацію, чим порушують їх із дочкою права на отримання у власність відповідної частки у квартирі. Оскільки, їх із дитиною порушуються права користування і проживання у спірній квартирі, а тому просять усунути перешкоди у вселенні, та не чиненні з боку відповідачів перепон у користуванні житлом. Виходячи з наведеного і просила задоволити позовні вимоги.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 02 грудня 2015 року, позовні вимоги задоволено частково. Усунуто перешкоди в користуванні квартирою, шляхом вселення ОСОБА_1, та зобов'язано відповідачів не чинити перешкоди у користуванні квартирою. У задоволенні решти вимог, відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Заперечуючи рішення суду в частині відхилених позовних вимог, ОСОБА_1 від імені якої згідно договору діє адвокат, Волошин В.В., подала апеляційну скаргу в якій просить апеляційну інстанцію скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити в цій частині нове рішення, про задоволення позовних вимог. При цьому посилається на те, що рішення суду в частині відхилених вимог не можна визнати законним, оскільки суд дійшов до таких висновків помилково та в супереч матеріалів справи. Такі дії суду призвели до неправильного застосування вимог норм матеріального права та порушення норм процесуального законодавства.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивачки в особі адвоката, Волошин В.В., підтримала вимоги скарги з підстав наведених у такій. Крім цього пояснила, що відповідачі навіть після винесеного оскаржуваного рішення суду, продовжують чинити перешкоди, і позивачка ввійшла до квартири з участю дільничного інспектора поліції, але їй не дозволяли вільно користуватись загальними приміщеннями квартири.

Інші сторони в судове засідання не з'явились, але повідомлені про час та місце судового засідання належним чином, та заяв про відкладення розгляду справи не подавали суду. А звідси, виходячи з вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу в їх відсутності.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, пояснення сторони, яка бере участь у справі та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається, рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

ОСОБА_1 від імені якої згідно договору діє адвокат, Волошин В.В., подала апеляційну скаргу тільки в частині позовних вимог, які відхилені судом, що стосувались вселення малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та усунення їй перешкод у користуванні квартирою.

А звідси, рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині задоволених вимог.

Таким чином, апеляційний суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відхиляючи позовні вимоги в частині малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції, вважав, що ОСОБА_1 пред'явила вимоги тільки відносно себе, а стосовно малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 не пред'являла.

Проте вищезазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає, через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення й неправильне застосування норм матеріального й процесуального права. Та через це таке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А здійснюючи правосуддя, суд захищає, права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України, і ст. 4 ЦПК України.

У силу вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. А звідси, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А ч. 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі, і щодо яких у сторін виникає спір.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідачі чинять перешкоди позивачці з її дочкою в користуванні житлом, через що, останні не можуть проживати у квартирі й користуватись такою у своїх потребах.

Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичної особи, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі, ч. 1 ст. 11 ЦПК України.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. А п. 3 ч. 1 ст. 42 ЦПК України зазначено, що повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені такими документами: свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Зазначені норми не вимагають, щоб суд залучив до участі в такій справі малолітню особу. На відміну від змісту ч. 2 ст. 39 ЦПК України, яка в другому реченні говорить про те, що суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу. Тобто, мова йде про неповнолітню особу, а не про малолітню.

Як у мотивах позову, так і в прохальній частині позову, ОСОБА_1 просила усунути перешкоди, які відповідачі чинять як їй так і її малолітній доньці. Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 пред'явила позовні вимоги не тільки відносно себе, а й стосовно своєї малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 як законним представник останньої.

Не логічним є висновок суду, що позивачка як законний представник не пред'являла позовні вимоги і в інтересах малолітньої доньки, також і з тієї обставини, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є малолітньою, і відповідно не може самостійно проживати, так-як малолітні діти проживають за місцем проживання своїх батьків. З матеріалів справи проглядається, що малолітня ОСОБА_6, 2003 р.н. проживає разом зі своєю мамою, тобто ОСОБА_1, ч. 3 ст. 29 ЦК України. А тому, остання не могла не діяти при зверненні до суду, також і в інтересах своєї доньки, якій також, так-як і їй чиняться відповідачами перешкоди у користуванні квартирою.

Наведене, доводить ту обставину, що ОСОБА_1 при зверненні в суд із позовом, діяла як від свого імені, так і від імені малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 як законний представник останньої. А тому, у суду не було правових підстав не розглядати позовні вимоги, які заявлено законним представником від імені малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 на захист порушених відповідачами її прав на проживання і користування квартирою.

Факт не проживання ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартирі за АДРЕСА_1, через чинення в цьому відповідачами перешкод, доведено рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 15.07.2015 року, а.с. 17-19.

Виходячи із приписів частин 4 і 5 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як із підстав, і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності із призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних, і громадських організацій.

Як передбачено ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають із договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем, і ведуть із ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач, і члени його сім'ї.

Та в ч. 1 ст. 65 ЖК України зазначено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом із ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Згідно типового договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 05.09.2002 року на підставі ордеру № 000608 серія МВ від 17.07.1991 року, між ЖРЕП-1 і ОСОБА_3 укладено договір про надання у найм наймачу і членам її сім'ї, якими є : чоловік - ОСОБА_4, доньки - ОСОБА_7 (позивачка ОСОБА_1) і ОСОБА_5, 3-х кімнатної квартири за АДРЕСА_1, а.с. 5.

У паспорті громадянина України, місцем проживання ОСОБА_1 значиться з 13.02.1997 року, квартири за АДРЕСА_1, а.с. 6 на звороті.

А довідкою ТзОВ "І.Т.В. Сервіс Плюс" від 13.01.2015 року за № 1-09194 доводиться, що ОСОБА_1 разом із донькою ОСОБА_6, 2003 р.н. проживає і зареєстрована у квартири АДРЕСА_1. Де проживають також і відповідачі, а.с. 8.

Листом Мукачівського МВ Управління МВС України в Закарпатській області від 05.02.2015 року за № 36/2953 доводиться, що відповідачки ОСОБА_3 і ОСОБА_5 підтвердили наявність на протязі тривалого часу неприязних відносин між ними і ОСОБА_1, які пов'язують із розподілом квартири, а.с. 16.

Приймаючи до уваги наведені фактичні обставини у їх сукупності, апеляційний суд дійшов до думки, що між сторонами наявні довготривалі неприязні стосунку, які негативно впливають на належне проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартирі за АДРЕСА_1 і вільного користування такою, що свідчить про необхідність захисту порушених прав малолітньої в судовому порядку.

А звідси, відхиляючи позовні вимоги ОСОБА_1, яка діяла також як законний представник своєї малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції залишив поза увагою наведені вище обставини, та дійшов передчасного висновку стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи наведені обставини, які вказують на підставність позовних вимог з огляду на вимоги ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що рішення суду першої інстанції в частині відхилених позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення таких вимог.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню з ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 по 178,64 гривень із кожного, судового збору, а.с. 68.

Зважуючи на вищезазначене та керуючись вимогами статей 10, 11, 60, 212, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якої згідно договору діє адвокат, Волошин Вікторія Василівна, задоволити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 02 грудня 2015 року скасувати в частині відхилених позовних вимог та ухвалити в справі із цих вимог нове рішення суду.

Усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом вселення в таку малолітньої ОСОБА_6, 2003 р.н. та зобов'язання ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не чинити перешкод малолітній ОСОБА_6, 2003 р.н. у користуванні вказаною квартирою.

Установити між сторонами порядок користування квартирою АДРЕСА_1 в наступний спосіб:

- ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_6, 2003 р.н. надати у користування житлову кімнату №3, площею 15,7 кв.м.;

- ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 надати у користування житлові кімнати за № 1 і 2, площами 17 і 10 кв.м.;

- У спільному користуванні ОСОБА_1, малолітньої ОСОБА_6, 2003 р.н., ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, залишити : коридор площею 11,5 кв.м., кухню площею 8,4 кв.м, ванну кімнату площею 2,6 кв.м, вбиральню площею 1,2 кв.м, балкон площею 1 кв.м., санітарний вузол площею 1 кв.м. та лоджію площею 2 кв.м..

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 по 178,64 гривень із кожного, судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ____________________ Судді : _____________________

_____________________