У Х В А Л А

Іменем України

12 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Боднар О.В., Джуга С.Д.

за участю секретаря Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Перша Ужгородська нотаріальна контора, про визнання недійсним договору дарування квартири,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 грудня 2015 року яким відмовлено у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Перша Ужгородська нотаріальна контора, про визнання недійсним договору дарування квартири.

В апеляційній скарзі ставить питання про скасування зазначеного рішення суду першої інстанції із ухваленням по справі нового рішення про задоволення його позову в повному обсязі. Зазначає, що судом невірно застосовано норми матеріального права, у звязку з чим вважає, що суд прийшов до хибного висновку, що спірна квартира не являється спільною сумісною власністю подружжя. Наводить й інші доводи з яких на його думку рішення суду є незаконним та необґрунтованим та таким, що підлягає до скасуванню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб які зявилися в судове засідання перевіривши, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом на підставі наявних матеріалів справи встановлено, що 07.11.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено шлюб.

В період перебування шлюбу 25.06.2008 року за рішенням Виконкому Ужгородського міськради від 25.06.2008 року № 241 «Про приватизацію державного житлового фонду» передано у приватну власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

25.06.2008 р. ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на вказану квартиру.

Судом першої інстанції також встановлено наступні фактичні дані, що при оформленні права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_3, органом місцевого самоврядування було дотримано встановлену законодавством процедуру приватизації, а тому ОСОБА_3 є правомірним та законним власником квартири АДРЕСА_2, оскільки при винесенні рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.06.2008 року за № 241 дотримано всі вимоги діючого законодавства. Є встановлено, що позивач, ОСОБА_2 надав письмову згоду на передачу ОСОБА_3 у приватну власність квартири № 59 по вул. Станційній. 14 в м. Ужгород, оскільки підстав для приватизації житла у м. Ужгород. - у нього вже не було (у зв'язку із використанням ним у повному обсязі права на безоплатну приватизацію державного житла за попереднім місцем проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1). Дана обставина стверджується рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 28 січня 2014 року по справі № 712/2-4034/11, що відповідно до ст. 61 ЦПК України, - є доведеним та доказування не потребує.

26.06.2009 р. ОСОБА_3 подаровано спірну квартиру своїй донці відповідачці по справі ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_2 оспорюючи вказаний договір дарування посилався на те, що спірна квартира згідно до ст. 65 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, і він не надавав будь-якої згоди другому з подружжя на вчинення вказаного договору дарування.

Суд першої інстанції відмовляючи в позові ОСОБА_2 дійшов до обґрунтованого висновку, що вказана квартира є особистою власністю ОСОБА_3, в силу чого при укладенні оспорюваного договору дарування згода іншого з подружжя не передбачена чинним законодавством.

Такий висновок суду базується на правильному застосуванні норм матеріального права та фактично встановлених обставин справи.

Так Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо обєктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 8 лютого 2011р., ст.. 61 СК України доповнено частиною пятою, якою передбачено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Разом із тим відповідно до частини першої статті 58 Конституції України та згідно з частинами першою та другою ст. 5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони помякшують або скасовують відповідальність, в тому числі цивільну відповідальність.

В подальшому внесенні зазначеним законом зміни, а саме частину пяту ст. 61 виключено з СК України на підставі Закону № 4766- VI від 17.05.2012 року. Одночасно, цим законом, доповнено частину першу ст. 57 СК України за якою особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» які увійшли в силу 12.06.2012 р. /

Таким чином житло яке було оформлено у власність в ході приватизації з 8 лютого 2011 р., до 12 червня 2012 р., якщо це відбувалося в період перебування у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя. Житло набуте у власність під час шлюбу, але в період до 8 лютого 2011 року, або після 12 червня 2012 р. є особистою власністю дружини або чоловіка, в залежності від того, хто його набув.

У звязку з тим, що ОСОБА_3 яка на той час перебувала у шлюбі, а саме 25.06.2008 року за рішенням Виконкому Ужгородського міськради від 25.06.2008 року № 241 «Про приватизацію державного житлового фонду» набула одноособово у приватну власність квартиру АДРЕСА_1, то така квартира є її особистою власністю.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апелянта ґрунтуються на невірному тлумаченні норм матеріального прав які регулюють спірні правовідносини, і відповідно до змісту ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 грудня 2015 року яким у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Перша Ужгородська нотаріальна контора, про визнання недійсним договору дарування квартири, відмовлено залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення однак така може бути оскаржено на протязі двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: Судді: