АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М. при секретарі Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Шлюб, зареєстрований 06.07.2007 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (актовий запис М 1369) - розірвано.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та його підсудність просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_3, посилаючись на те, що 06.07.2007 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї між сторонами зареєстровано шлюб. Дітей від шлюбу не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки мають різні погляди на шлюб та сім'ю. Шлюбно-сімейні відносини припинено, спільне господарство не ведеться, внаслідок чого збереження сім'ї вважає неможливим.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 06.07.2007 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб.

Спільне життя позивача з відповідачем не склалося, оскільки різні погляди на шлюб та сім'ю. Шлюбно-сімейні відносини припинено, спільне господарство не ведеться, внаслідок чого збереження сім'ї недоцільне.

Судом було надано сторонам строк для примирення, однак між позивачем та відповідачем не було досягнуто згоди щодо збереження шлюбу.

Згідно з положеннями ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем було доведено обставини на які вона посилалась при зверненні до суду з позовом, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду виходячи з наступного.

Судом вірно встановлено, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків.

Відповідач в апеляційному суді підтвердив, що з 2013 року вони з дружиною проживають окремо, відповідач в Україні, а позивач за кордоном.

Строк для примирення, наданий судом першої інстанції сторонам, до збереження сім'ї не призвів.

Позивач направила до апеляційного суду лист з запереченнями на апеляційну скаргу та підтверджує свій намір розірвати шлюб.

В апеляційному суді відповідач підтвердив, що з 2013 року вони з дружиною не підтримують шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство та проживають в різних країнах.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що шлюб між сторонами існує формально та збереження сім'ї є недоцільним.

В апеляційному суді відповідач підтвердив, що є громадянином України (паспорт громадянина України, а.с. 35), зареєстрований в Україні за адресою: АДРЕСА_1, та має власність за цією адресою.

Тобто, позивач, будучи громадянкою Росії, про що свідчить копія паспорту, звернулась до суду за місцезнаходженням відповідача, виходячи з приписів ч.1 ст. 109 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що між відповідачем та позивачем існує майнова та кримінальна відповідальність щодо майна в Денвері, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позовних вимог щодо поділу майна в даному позові не заявлено та відповідач не позбавлений можливості вирішити майнові питання з позивачем в іншому провадженні та за місцезнаходженням майна.

Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що особистим законом подружжя є законодавче право США, а не Україна, оскільки, як вірно встановлено судом, позивач є громадянином України, проживає в Україні, а позивач, як громадянка Російської Федерації, даних щодо іншого громадянства позивач, як і відповідач, суду не надала, звернулась з позовом до відповідача, як до громадянина України за законодавством України.

Будь-якого договору між сторонами щодо реєстрації та розірвання шлюбу укладено не було.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий: Судді: