У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 08 червня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоМартинюка В.І., суддів: за участю: представника ОСОБА_2 Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., - ОСОБА_5,Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_8 до Київської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, визнання права вимоги за договором інвестування будівництва квартири в житловому будинку у порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні квартирою, за касаційною скаргою ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_9 на рішення апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року, в с т а н о в и л а: У червні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що його батькові ОСОБА_10 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левицьким Р.В. за № 6481 від 30 жовтня 2002 року. 23 вересня 2004 року між ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_10 укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В., зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 126466, відповідно до якого ОСОБА_10 придбав квартиру АДРЕСА_2. 01 вересня 2005 року між Державним науково-виробничим підприємством «Центр Будінвест» та ОСОБА_10 укладено договір № 26 про будівництво квартири у житловому будинку АДРЕСА_8. Того ж дня між ними укладено договір № 13/п про інвестування будівництва машиномісця на автостоянці, що розташована у житловому будинку АДРЕСА_8. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер. Оскільки на час смерті батька він був неповнолітнім, в його інтересах до Першої Київської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася його мати ОСОБА_16, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на майно померлого. Посилаючись на викладене, просив суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті батька, а також право вимоги на оформлення права власності на квартиру в будинку АДРЕСА_8 за договором № 13/п про пайову участь у будівництві житлового будинку від 01 вересня 2005 року. Змінивши позовні вимоги, остаточно просив суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті батька, визнати за ним право вимоги на оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_8 за договором № 13/п про пайову участь в будівництві житлового будинку від 01 вересня 2005 року та на машиномісце на автостоянці за вказаною адресою, визнати право власності на вказані квартиру та машиномісце, витребувати квартиру АДРЕСА_8 з незаконного володіння ОСОБА_2 У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_8 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 21 травня 2014 року між ним та ОСОБА_17 Посилаючись на те, що ОСОБА_8 чинить перешкоди у допуску до спірної квартири, чим порушує його права як власника, просив суд усунути перешкоди у користуванні житлом. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 року позов ОСОБА_8 до Київської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на майно та визнання права вимоги за договором інвестування будівництва квартири в житловому будинку в порядку спадкування задоволено. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні квартирою. Визнано за ОСОБА_8 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10 Визнано за ОСОБА_8 право вимоги на оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_8 за договорами № 26 та № 31/п про пайову участь в будівництві житлового будинку від 01 вересня 2005 року, укладеними між ОСОБА_10 та Державним науково-виробничим підприємством «Центр Будінвест», а також на машиномісце на автостоянці за адресою: АДРЕСА_9, як спадкоємця після смерті ОСОБА_10 Визнано за ОСОБА_8 право власності на квартиру АДРЕСА_8 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10 Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_8. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_2, оскаржила його в частині задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_8 права вимоги на оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_8, визнання за позивачем права власності на вказану квартиру в порядку спадкування та витребування її з незаконного володіння відповідача, а також в частині відмови у задоволенні зустрічного позову щодо спірної квартири. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_8 про визнання права вимоги на оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_8 та машиномісце на автостоянці за адресою: АДРЕСА_9, визнання права власності на квартиру АДРЕСА_8 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10, про витребування з незаконного володіння ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_8 та в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення наступного змісту. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 про визнання права вимоги на оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_8 та на машиномісце на автостоянці за адресою: АДРЕСА_9, визнання права власності на квартиру АДРЕСА_8 та витребування квартир - відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено. Зобов`язано ОСОБА_8 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_8. В іншій частині рішення залишено без змін. У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині вимог про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги майна померлого ОСОБА_10, якому за життя належали спірні квартири. Встановивши, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спірні квартири, що позбавляє нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову в цій частині на підставі ст. ст. 216, 388, 392, 1261, 1268 ЦК України. Рішення суду першої інстанцій в цій частині до апеляційного суду не оскаржувалось, а тому не переглядається в касаційному порядку. Ухвалюючи рішення про визнання за позивачем права вимоги на оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_8 та машиномісце на автостоянці за вказаною адресою, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги майна померлого ОСОБА_10, який набув право власності на спірне майно на підставі договорів про пайову участь у будівництві житлового будинку від 01 вересня 2005 року № 13/п та № 26, укладених між ОСОБА_10 та Державним науково-виробничим підприємством «Центр Будінвест». Встановивши, що реєстрація права власності на спірну квартиру здійснена 22 травня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного 21 травня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_17, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірна квартира вибула із власності спадкодавця поза його волею, у зв'язку із чим визнав за позивачем право власності на неї та задовольнив вимоги про витребування майна з незаконного володіння відповідача ОСОБА_2 Врахувавши незаконність відчуження спірної квартири, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про визнання права вимоги на оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_8 в порядку спадкування та витребування майна з незаконного володіння відповідача та в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, апеляційний суд виходив з відсутності доказів виконання спадкодавцем зобов'язань щодо оплати вартості об'єктів будівництва за договорами від 01 вересня 2005 року № 13/п та № 26, а тому вважав, що відсутні підстави для висновку про вчинення ним дій, спрямованих на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на вказаний об'єкт. За відсутності доказів набуття спадкодавцем за життя права вимоги права власності на об'єкти будівництва апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що таке право може бути об'єктом спадкування спадкоємцем. Вважаючи, що правовідносини щодо машиномісця є аналогічними правовідносинам щодо спірної квартири, суд апеляційної інстанції, вийшовши за межі оскаржуваної частини рішення суду першої інстанції, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання за позивачем права вимоги на оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_8 та машиномісце на автостоянці за вказаною адресою. З урахуванням встановлених обставин апеляційний суд дійшов висновку про передчасність заявлених вимог щодо витребування спірного майна із чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що правомірність набуття відповідачем права власності на спірну квартиру не є предметом розгляду вказаної справи, і на зазначені обставини сторона позивача посилалась в обгрунтування вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння. Встановивши, що відповідачу ОСОБА_2, який є власником спірної квартири, чиняться перешкоди у здійсненні ним права власності, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення зустрічного позову. Проте з такими висновками апеляційного суду в повній мірі погодитись не можна. Судом установлено, що 01 вересня 2005 року між Державним науково-виробничим підприємством «Центр Будінвест» та ОСОБА_10 укладено договір № 26 про будівництво квартири у житловому будинку АДРЕСА_8. Того ж дня між ними укладено договір № 13/п про інвестування будівництва машиномісця на автостоянці, що розташована у житловому будинку АДРЕСА_8. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер. З матеріалів справи вбачається, що 28 травня 2008 року до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом (в тому числі на квартиру АДРЕСА_8 та машиномісце АДРЕСА_9) звернулася дружина померлого - ОСОБА_16, яка діяла від свого імені та від імені свого на той час неповнолітнього сина ОСОБА_8 Постановою державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори від 25 квітня 2014 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва на вказану квартиру та машиномісце - у зв'язку з ненаданням правовстановлюючих документів про належність спадкодавцю спірного майна. Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Отже, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (ст. ст. 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з'ясувати причини відсутності таких правовстановлюючих документів. Апеляційний суд викладеного не врахував та залишив поза увагою, що за змістом п. 4.1 договору будівництва квартири № 26 право власності на об'єкт, який є предметом цього договору, виникає у пайовика з моменту введення вказаного будинку в експлуатацію, передачі пайовику квартири за актом прийому-передачі та оформлення її у власність згідно з чинним законодавством, у зв'язку із чим посилання на відсутність правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на вказаний об'єкт через відсутність доказів виконання зобов'язань щодо оплати вартості об'єктів будівництва за договорами від 01 вересня 2005 року № 13/п та № 26, є помилковими. Так, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Встановивши, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги майна померлого ОСОБА_10, який набув право власності на спірне майно на підставі договорів про пайову участь у будівництві житлового будинку від 01 вересня 2005 року № 26, укладених між ним та Державним науково-виробничим підприємством «Центр Будівест», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання за позивачем права вимоги на оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_8. Разом з тим, відповідно до ст. 387 ЦК України та ч. 3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Встановивши, що спірна квартира вибула із власності спадкодавця поза його волею, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання за позивачем права власності на неї із витребуванням майна з незаконного володіння відповідача ОСОБА_2 Крім того, в порушення вимог ст. 303 ЦПК України апеляційний суд вважав за необхідне вийти за межі оскаржуваної частини рішення суду першої інстанції та вирішити спір щодо вимог про визнання права вимоги на оформлення права власності на машиномісце з тих підстав, що правовідносини є аналогічними правовідносинам щодо спірної квартири. Як роз'яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_9 задовольнити. Рішення апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року скасувати, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 року залишити в силі. Ухвала оскарженню не підлягає. ГоловуючийВ.І. Мартинюк Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік