АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3182/16 Головуючий 1-ї ін-ї. - Горчакова О.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Бездітко В.М., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 21 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Посад» про виплату працівникові середнього заробітку за весь час затримки,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача - ТОВ «ПОСАД» на її користь середній заробіток за весь час затримки в розмірі 2484 грн.

В обґрунтування вимог посилалась на те, що в період з 04.09.2015 року по 30.09.2015 року вона працювала в ТОВ «ПОСАД» в магазині, розташованому за адресою: м. Харків вул.Дар'яльська, 95. За цей період вона отримала заробітну плату у розмірі 2484 грн.

Всупереч вимогам чинного законодавства України відомості про роботу до її трудової книжки відповідач не вніс. Також 27.10.2015 року ТОВ «ПОСАД» виплатило їй вищевказану суму, проте звільнена вона була 01.10.2015 року. Вважає, що відповідач свідомо затримав виплату заробітної плати.

У судовому засіданні ОСОБА_6 та її представник позов підтримали.

Відповідач в судове засідання не з'явився.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 21 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

При цьому посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що для задоволення позову та стягнення коштів на її користь є всі підстави.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив із відсутності для цього підстав.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Орджонікідзевського району Харківської міської ради з 19.11.2015 року як внутрішньо переміщена особа ( а.с. 2 ).

У рішенні Конституційного Суду України у справі за №17/81-97 від 9 липня 1998 року зазначено, що Конституція України закріплює та гарантує основні трудові права громадян (статті 43, 44, 45, 46) і встановлює, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості визначаються виключно законами України (пункт 6 частини першої статті 92).

Стаття 4 КЗпП України визначає, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України про працю, прийнятих відповідно до нього.

Разом з тим, особливістю правового регулювання трудових відносин є те, що вони регламентуються розгалуженою системою нормативних актів, прийнятих органами різних рівнів, у тому числі за участю трудових колективів та профспілок. Найбільш соціально важлива частина трудових відносин, яка охоплюється конституційним поняттям "засади регулювання праці і зайнятості", визначається лише законом.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це індивідуальна угода між працівником і роботодавцем.

Шляхом укладення трудового договору з роботодавцями громадяни реалізують своє конституційне право на працю, добровільно вступають у трудові правовідносини, набуваючи конкретних трудових прав і обов'язків. Трудовий договір є основним юридичним фактом, з яким пов'язано виникнення, зміна чи припинення трудових правовідносин. Саме тому основні елементи інституту трудового договору (порядок укладення трудового договору, його зміст, гарантії працівникам при укладенні, зміні та припиненні трудового договору, підстави припинення договору тощо) як такі, що мають засадничий характер, повинні врегульовуватись лише законом.

Представником відповідача до апеляційного суду були надані копії штатного розкладу, табелів обліку робочого часу та відомості на виплату грошей та виплату авансів ТОВ Фірма «Посад», в яких відомості про роботу ОСОБА_4 у відповідача відсутні ( а.с. 73 - 111 ).

Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів на підтвердження укладення між ОСОБА_4 та ТОВ Фірма «Посад» будь - яких договорів, в тому числі трудових, позивачкою та її представником не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що рішення суду підписано невідомою особою, оскільки суддя в цей період перебувала у відпустці судовою колегією не приймаються.

Рішення ухвалено судом 21.03.2016 року. Той факт, що суддя перебувала у відпустці з 24.03.2016 року по 07.04.2016 року не свідчить про те, що це рішення підписано не нею особисто.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 21 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді