Справа № 323/1862/15-ц
№ провадження 2/323/6/16
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

12.02.2016 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

секретаря - Тахтаул А.Л.,

в присутності

представника відповідача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про повернення суми позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Оріхівського районного суду Запорізьколї області з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_6 суму позики в розмірі 317540,00 грн., втрати від інфляції та три проценти річних від простроченої суми боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у вересні 2008 року позивач надала ОСОБА_4 позику в сумі 15000 доларів США, що станом на час позову складає 317540,00 грн., а відповідач зобовязався повернути позику в строк до 31.12.2014 року. Гроші відповідач позичив для придбання будинку в м. Оріхів по провулку Дружби, 7. Однак відповідач свої зобовязання не виконав, позику не повернув.

Під час розгляду справи позивач змінила позовні вимоги, вимагаючи стягнути зазначені суми солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Уточнені позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі на час виникнення спірних відносин проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, позика надавалась в інтересах сімї та за згодою ОСОБА_5, для придбання зазначеного житлового будинку, де потім їх сімя проживала. Тому позивач вважає, що відповідачі мають нести солідарну відповідальність за невиконання боргових зобовязань.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, пославшись на факти та норми права, викладені в позовні заяві. Пізніше позивач надала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги визнали повністю та пояснили, що позика в сумі 15000 доларів США була отримана ОСОБА_4 від позивача, яка є його рідною сестрою, для придбання зазначеного у позові будинку. Відповідач ОСОБА_5 знала про цей факт і була з ним згодна, що підтверджується самим фактом їх спільного проживання однією сімєю. Тому вони вважають, що відповідач ОСОБА_5 має нести солідарну відповідальність разом з ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_5 через свого представника, адвоката ОСОБА_1, позов не визнала повністю. Як пояснив її представник, відповідач не знала і не могла знати про факт отримання цієї позики ОСОБА_4, оскільки їй ніхто про це не повідомляв, ніякої згоди, усної чи письмової, вона на отримання цих коштів не надавала. Зазначений у позові будинок придбавався за спільні кошти, що встановлено Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 11.08.2015 року. Ніякої необхідності брати у борг таку велику суму не було, оскільки будинок був придбаний лише за 40000,00 грн., а тому дії ОСОБА_4 не були вчинені в інтересах сімї.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані ними докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідачі проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 2001 по 2015 роки. Цей факт встановлений Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 11.08.2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна, і учасниками цієї справи не оспорюється.

23.09.2008 року ОСОБА_4 отримав від позивача у позику грошову суму у розмірі 15000,00 доларів США на придбання будинку, що розташований за адресою: Запорізька область, м. Оріхів, провулок Дружби, 7, із строком повернення до 31.12.2014 року. Цей факт підтверджується розпискою, підписаною відповідачем ОСОБА_4, оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні, а копія залучена до матеріалів справи.

Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, факт отримання ОСОБА_4 від позивача суми позики у розмірі 15000,00 доларів США суд вважає встановленим.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач ОСОБА_4 не заперечував того факту, що суму позики він своєчасно не повернув, а тому в частині вимог до нього про стягнення суми позики позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про законність та обґрунтованість вимог до ОСОБА_5, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 01.10.2008 року між відповідачем ОСОБА_4 та ОСОБА_7 був належним чином укладений договір купівлі-продажу зазначеного у позові будинку, за умовами якого цей будинок проданий за 40000,00 грн. (п. 3 договору).

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 11.08.2015 року за ОСОБА_5 визнано право власності на ? частку зазначеного будинку. Крім іншого, цим Рішенням встановлено, що спірний будинок був придбаний ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу в інтересах сімї відповідачів, в силу чого вказаний будинок є обєктом права спільної сумісної власності відповідача та позивача незалежно від джерела, з якого була внесена оплата за це майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України, для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Суд виходить з того, що грошова сума в розмірі 15000,00 доларів США є цінним майном.

Таким чином, єдиною і достатньою підставою для стягнення з ОСОБА_5 в солідарному порядку взятої ОСОБА_4 позики може бути наявність її письмової згоди на укладення відповідного договору, однак позивач та відповідач ОСОБА_4 не надали доказів такої письмової згоди ОСОБА_5 на укладення договору позики в розмірі 15000,00 доларів США, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, відповідач ОСОБА_4 не зміг пояснити, чи дійсно в інтересах сімї він брав у позику таку суму, якщо згідно умов договору купівлі-продажу від 01.10.2008 року спірний будинок був куплений за 40000,00 грн., що за курсом на той час складало приблизно 5000,00 доларів США, і чому він решту не повернув позикодавцю.

Необґрунтованими також є вимоги про стягнення суми втрат від інфляції та трьох процентів річних від суми заборгованості, оскільки позивачем не визначені ці вимоги в грошовому еквіваленті, що позбавляє суд можливості оцінити їх відповідність вимогам відповідних норм права.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. ст. ст. 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст. ст. 1, 8, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про повернення суми позики, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 23.09.2008 року в розмірі 317540,00 грн. (триста сімнадцять тисяч пятсот сорок грн. 00 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 3175,00 грн.

Повний текст рішення складений 17.02.2016 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі, якщо рішення було ухвалене без участі особи, яка його оскаржує, - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_8