Номер провадження 2/754/1194/16
РІШЕННЯ

Іменем України

04 лютого 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Ярошенка С.В.,

секретаря Моторенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів, посилаючись на неналежне виконання відповідачкою зобов'язань за договором послуги, збільшивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача 45 000 грн. грошової винагороди та 148 500 грн. пені за неналежне виконання умов договору.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Пояснив, що надавав ОСОБА_2 правову допомогу у утриманні спадщини, зокрема, у якості представника у судовому процесі та у позасудовому порядку.

Відповідач з представником у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись не те, що ОСОБА_2 не отримала жодних послуг за укладеним з ОСОБА_1 договором, вказували, що останній ввів її в оману.

Заслухавши пояснення учасників, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.09.14 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати правову допомогу та у судовому порядку вирішити питання про визнання права власності на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1 та виселення з неї ОСОБА_3

Відповідач у свою чергу зобов'язувалась протягом 20 днів після набрання законної сили рішенням суду про визнання за нею права власності на спадкове майно, виплатити позивачу грошову винагороду в розмірі 5 % від суми позову.

12.09.14 року ОСОБА_2 оформила довіреність, якою уповноважила ОСОБА_1 представляти її інтереси в усіх державних органах.

Незважаючи на те, що рішення суду набрало законної сили, відповідач відмовляється сплачувати за надані послуги.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердила, що позивач особисто надавав їй юридичні послуги при розгляді в судовому порядку справи за її позовом до ОСОБА_3, ГУ юстиції у м. Києві про визнання права власності та був її представником.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.10.15 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину спірної квартири, за ОСОБА_4 - на 1/8 частину спірної квартири та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 654 грн. судового збору.

Судом встановлено, що відповідач на виконання умов договору про надання послуг від 11.09.14 року кошти позивачу не виплатила.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Суд вважає, що ОСОБА_1 свої зобов'язання за договором послуги виконано у повному обсязі, оскільки відповідно до копії рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року наявної в матеріалах справи позов ОСОБА_2 задоволено частково. Крім того, з матеріалів справи № 2-933/15 вбачається, що ОСОБА_1 приймав участь у судових засіданнях у якості представника ОСОБА_2, отримував виконавчий лист та з моменту укладення договору надавав правові консультації.

Однак, відповідачем станом на час розгляду справи у суді умови договору не виконані.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Доводи відповідача у справі про те, що на сьогодні оформлення частини квартири на неї фактично не відбулось у зв'язку із недоброякісними юридичними послугами позивача, суд не приймає до уваги, оскільки, як вбачається з умов договору укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 виконав зобов'язання у повному обсязі.

Суд критично ставиться до посилань ОСОБА_2, що ОСОБА_1 представляв її інтереси суді в якості знайомого з доброї волі, оскільки таке спростовується матеріалами справи, з яких, зокрема вбачається, що останній правову допомогу надавав протягом усього судового процесу та позасудового. Крім того, ОСОБА_2 підтвердила, що позовну заяву, уточнення до неї, заяву на реєстрацію майна після отримання рішення суду подавали разом з ОСОБА_1

Крім того, суд критично ставиться до посилань відповідача на те, що ОСОБА_1 ввів її в оману, оскільки вона не отримала те, на що розраховувала при укладенні договору. Так у судовому засіданні встановлено, що за ОСОБА_2 не визнано право власності на всю квартиру та не виселено ОСОБА_3, оскільки у ході судового розгляду справи встановлено обставини, які не були відомі та не могли бути відомі ОСОБА_1

Крім того, договір послуги від 11.09.14 року укладений між позивачем та відповідачем, не розірваний, ніким не оспорювався та недійсним в судовому порядку не визнаний.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно умов договору, відповідач зобов'язувалась виплатити позивачу грошову винагороду в розмірі 5 % від суми позову, яка визначена сторонами у розмірі 90 000 грн., тобто 45 000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на час розгляду справи у суді кошти не виплачено.

На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що ОСОБА_2 не виконала взяті на себе зобов'язання, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст.ст.610 - 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплати неустойки.

Відповідно ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день простроченого зобов'язання.

На підставі ст. 551 ЦК України, враховуючи, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, суд вважає, що позовні вимоги про її стягнення підлягають частковому задоволенню, а тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 10 000 грн. неустойки за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 77, 88, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 55 000 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у сумі 550 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий