У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 7 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - відділ ДВС Черкаського РУЮ, про визнання правочину удаваним, припинення договору застави автомобіля та застосування наслідків недійсності правочину,

в с т а н о в и в:

В лютому 2016 року представник ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки площею

0,5063 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться в адміністративних межах Свідівоцької сільської ради, що підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_3 21 серпня 2013 року.

Зазначеназемельна ділянка є частиною земельної ділянки, площею 1,19 га, що належала йому в 2010 році на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку, зареєстрованого за № НОМЕР_4 та була розділена в

2013 році на дві земельні ділянки площею 0,6837 га та 0,5063 га.

Позивач зазначає, що в 2010 році ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 домовилися про купівлю-продаж зазначеної земельної ділянки, однак у зв'язку із забороною на купівлю-продаж земель сільськогосподарського призначення, встановленого п. «б» ст. 15 Перехідних положень ЗК України, отримання коштів було оформлено договором позики на суму 5 400 дол. США, який посвідчено приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Старовойтовим О.С. 11травня 2010 року за № НОМЕР_5.

Після підписання акта отримання земельного паю відповідач зобов'язалася розірвати укладений договір позики, що підтверджується власноручною заявою відповідача.

Крім того, сторони домовилися про подальше укладення договору оренди зазначеної земельної ділянки до зняття законодавчих обмежень, від чого відповідач згодом відмовилася і 26 липня 2013 року повідомила його про необхідність повернення коштів за договором позики та відсотків.

Відділом ДВС Черкаського РУЮ накладено арешт на його автомобіль НОМЕР_1, який є предметом застави у зв'язку з укладенням договору позики.

ОСОБА_3 просив суд позов задовольнити, визнати удаваним договір позики, укладений між ним та ОСОБА_4, який посвідчено приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Старовойтовим О.С.

11 травня 2010 року за № НОМЕР_5. А також припинити заставу автомобіля НОМЕР_1, застосувати правові наслідки недійсності, передбачені ч. 1 ст. 216 ЦК України у вигляді повернення коштів у сумі 5 400 дол. США ОСОБА_3 земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 липня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від

7 жовтня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно керувався положеннями ст.ст. 626, 627, ч. ст. 628, ч. ст. 638, ч.ч. 1, 2 ст. 215

ЦК України, п. 25 від 6 листопада 2009 року № 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та виходив із того, що позивач, уклавши договір позики з відповідачем та додатково надавши розписку, своїм підписом підтвердив природу даного договору, факт отримання грошей від ОСОБА_4 саме в позику, а не на виконання інших правочинів, та зважаючи на ту обставину, що зобов'язання за договором позики сторони забезпечили укладенням іншого правочину - договором застави, і на виконання цих зобов'язань та виконавчого напису нотаріуса було здійснено стягнення на предмет застави, - суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши всі ці докази в сукупності, дійшли обґрунтованого висновку, що позивачем не було доведено, що між сторонами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в дійсності 11 травня 2010 року був укладений не договір позики, а інший правочин, а саме договір купівлі-продажу земельної ділянки, про що безпідставно вказував позивач.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2016 року та ухвали апеляційного суду Черкаської області від 7 жовтня 2016 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - відділ ДВС Черкаського РУЮ, про визнання правочину удаваним, припинення договору застави автомобіля та застосування наслідків недійсності правочину, за касаційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від

7 жовтня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна