Провадження № 2/761/4180/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Маліновської В.М.

при секретарі: Костюковій М.О., Лазоришинець К.М., Кріт І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення ідеальної частки у спільній сумісної власності та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015р. до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (Позивач) до ОСОБА_2 (Відповідач-1), ОСОБА_3 (Відповідач-2) про визначення ідеальних часток у спільній сумісній власності, в якій він просив визначити за ним частку у праві спільної часткової власності у розмірі 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 (а.с.2-4, 38-40).

Позовні вимоги Позивач обґрунтовував тим, що 21 липня 1984 року між позивачем - ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб. Від шлюбу народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В період шлюбу, 26 січня 1995 року, на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Київській Універсальній біржі під № 7385/453, ними була придбана квартира АДРЕСА_2. Придбане житло представляє собою ізольовану квартиру, яка складається з п'яти кімнат, загальною площею 94,8 кв. м, в тому числі житлової площі 71,2 кв. м. Відповідно до зазначеного договору, власниками квартири стали позивач, а також відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 30 січня 1995 року в Київському міському бюро технічної інвентаризації за позивачем, а також за відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на зазначену вище спірну квартиру було зареєстровано право спільної власності. З часом спільне життя у позивача з ОСОБА_2 не склалося, тому 13 січня 2005 року шлюб між ними був розірваний. Між позивачем та відповідачами склалися конфліктні стосунки, в результаті яких подальше проживання, одному приміщенні стало нестерпним, тож з метою запобігання конфліктів в подальшому та до вирішення житлової проблеми, позивач вимушений був тимчасово проживати у матері. На пропозицію продати цю спільну квартиру та купити окремі квартири відповідачі не погоджуються, користуючись фактично всією площею лише удвох. Таким чином, право власності позивача на частку квартири носить фактично декларативний характер, так як він практично позбавлений права володіння та користування нею, зокрема, у зв'язку з тим, що його частка у спільній сумісній власності не визначена.

За вказаною позовною заявою Шевченківським районним судом м.Києва 27.11.2015р. було постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Разом з тим, за заявою Відповідача1- ОСОБА_2 про скасування заочного рішення, ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 01.03.2016р. вказане заочне рішення було скасовано, а справу призначено до розгляду у загальному порядку. (а.с.66-67, 95-96).

Після призначення справи до розгляду у загальному порядку представник Позивача подав до суду заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог, в якій просив: - визнати за позивачем - ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1; - визнати за Відповідачем1 -ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1; - визнати за Відповідачем2 -ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с. 107-108).

У судовому засіданні Позивач ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали і просили задовольнити.

Відповідач1 - ОСОБА_2 щодо задоволення позову заперечувала, вказувала, що частки співвласників і так є рівними, у Позивача відсутні будь-які перешкоди у реалізації його права власності, а для визначення часток кожного співвласника окремо не вбачає необхідності.

Відповідач-2, будучи повідомленим про дату та час судового засідання у встановленому законом порядку, до суду не з'явився, представника не направив, заперечень чи пояснень щодо позовних вимог до суду не надходило.

Вислухавши осіб, які з'явились до розгляду справи, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази кожен окремо, а також в сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке.

В судовому засіданні встановлено, що 21.07.1984р. між Позивачем - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7., та Відповідачем-1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, було зареєстровано шлюб (а.с.5).

Від шлюбу у сторін народився син - Відповідач-2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

20.03.1990р. шлюб між Позивачем - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7., та Відповідач-1 - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, було розірвано (а.с.43).

14.01.1995р. між Позивачем - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7., та Відповідачем-1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, знову було зареєстровано шлюб (а.с.5).

26.01.1995р. на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Київській Універсальній біржі за реєстраційним № 7385/453, сторонами була придбана квартира АДРЕСА_2 (а.с.7).

Спірна квартира представляє собою ізольовану квартиру, яка складається з п'яти кімнат, загальною площею 94,8 кв.м, в тому числі житлової площі 71,2 кв.м.

Згідно реєстраційної посвідки Київського міського БТІ від 30.01.1995р. зазначена квартира зареєстрована на праві власності за громадянами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5(а.а.8).

За довідкою Ф-3, виданою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва» №108 від 08.04.2015 року, в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.9).

13.01.2005р. шлюб між Позивачем -ОСОБА_1 та Відповідачем-1 - ОСОБА_2 знову було розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 13.01.2005 року (а.с.10).

З копії Інформаційної довідки від 04.09.2015 року, виданої Київським міським БТІ, вбачається, що згідно з даними Бюро, квартира АДРЕСА_2 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу від 26.01.1995р., зареєстрованого на Київській Універсальній біржі (а.с.41).

Згідно із ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Таким чином з матеріалів справи вбачається, що позивачу та відповідачам на праві спільної сумісної власності належить квартира №3, що знаходиться за адресою: в будинку № 60 по проспекту Перемоги в м. Києві, відповідно до договору купівлі продажу від 26 січня 1995р. (а.с.7).

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч.4 ст.41 Конституції України).

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України).

За ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частинами 1, 2 ст. 357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч.ч.2, 3 ст.358 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частиною 2 ст. 372 цього Кодексу передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив суд визначити його частку та частку кожного інших співвласників у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру, з метою щоб в подальшому він мав можливість розпоряджатися своєю часткою.

Враховуючи те, що співвласниками спірної квартири, відповідно до договору купівлі - продажу нерухомості від 26.01.1995р., є позивач та відповідачі і при цьому вони володіють вказаним об'єктом нерухомості в рівних долях на праві спільної сумісної власності, а доказів зворотного суду не надано, то суд приходить до висновку, що частка кожного із співвласників, в тому числі і позивача, у праві власності на вказану спірну квартиру складає по 1/3, що в сумі становить 3/3 квартири, тобто одну цілу квартиру.

З огляду на все наведене вище суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, в якій він просив визначити за кожним із співвласників квартири відповідну частку квартири, тобто право власності на 1/3частини квартири за кожним, підлягає задоволенню.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.88ЦПК України.

Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. 41 Конституції України; ст. ст. 317, 319, 355, 357, 358, 368, 372 ЦК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 20 від 22 грудня 1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення ідеальної частки у спільній сумісної власності та визнання права власності, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7., право на частку в спільній сумісній власності в розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, право на частку в спільній сумісній власності в розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8., право на частку в спільній сумісній власності в розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_3.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір на загальну суму 3 654,00 грн., тобто по 1 827,00грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: