Провадження № 2/641/533/2016 Справа № 641/5643/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Колодяжної І.М.,

при секретарі - Ягодіній М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Палєва Олена Миколаївна, про визнання заповіту недійсним та визнання права власності , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М. 19.12.2012 року та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що позивачка, ОСОБА_1, є рідною донькою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкала за адресою АДРЕСА_1, яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла за загадкових обставин. Крім позивачки, померла мала рідного сина, трьох внуків та сестер. З кожним з них вона спілкувалася та підтримувала родинні стосунки. За останні два роки ОСОБА_4 часто хворіла. У неї були встановлені такі захворювання, як ішемічна хвороба серця 2 ст., атеросклеротичний кардіосклероз, постійна форма фібриляції передсердя, цукровий діабет, діабетична неопатія нижніх кінцівок, ожиріння 3-го ступеню, тощо. Поруч з померлою в день смерті знаходилася відповідачка ОСОБА_2, яка і сповістила позивачку (доньку померлої) про те, що сталося. Крім того, остання, використавши стан позивачки, в подальшому наполягла на негайній кремації померлої. Через деякий час після поховання, позивачка звернулася до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори, де дізналася, що рівно за день до своєї смерті мати залишила заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М. Заповіт було складено на користь ОСОБА_2 Позивачка вважає вказаний заповіт недійсним, оскільки відповідно до вимог ст.1257 ЦК України, він не відповідав волі заповідача. ОСОБА_4 не збиралася помирати , дуже любила онуку і ніколи не говорила про свої наміри стосовно майна. Вона була дуже недовірливою, не погоджувалася оформлювати доручення на отримання пенсії, слідкувала за станом свого здоров'я, вела щоденник. Сестра, що приїздила раніше, бачила,що померла збиралася святкувати новий рік із сусідкою, купувала продукти харчування. Раптово стан матері позивачки чомусь погіршився, але відповідачка, маючи медичну освіту, навіть не викликала швидку допомогу. Замість цього, судячи з обставин, запросила нотаріуса. Таким чином, позивач вважає, що обставини, за яких було складено та посвідчено заповіт досить сумнівні. Крім того, ніхто не бачив, як та коли приїздив нотаріус, хто та чому викликав приватного нотаріуса у будній день, тоді як можна було звернутися до державної нотаріальної контори. Окрім того, як свідчить медична довідка, від 19.12.2012 року, в цей день ОСОБА_4 зверталася до лікаря, яка направила її до лікарні. Стан померлої був дуже тяжкий, і на той момент вона взагалі не могла усвідомлювати, що коїться та контролювати свої дії.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 позов підтримали, просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що спірний заповіт був складений приватним нотаріусом ХМНО Палєвою О.М. відповідно до вимог чинного законодавства України. Заповідачу нотаріусом було роз'яснено ст. 1241 (Право на обов'язкову частку у спадщини), ст. 1236 (Право заповідача па визнання обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом), ст. 1307 (Забезпечення виконання спадкового договору) Цивільного кодексу України, про що вказано в абз. 3 спірного заповіту, який заповідач прочитав івласноруч підписав, про що і зробив відповідний запис «Прочитано мною уголос і власноруч підписано». Вказаний надпис у заповіті ОСОБА_4 зробила рівним, спокійним та акуратним почерком, що свідчить про те, що вона була впевнена у своєму рішенні та не відчувала жодного тиску при прийнятті свого рішення. Спірний заповіт на прохання заповідачки та з її слів записаний за допомогою технічних засобів нотаріусом (про що вказано у абз. 4 заповіту) та що дозволяє ст. 1248 ЦК України. Особу заповідачки та її дієздатність нотаріусом було перевірено, про що вказано у спірному заповіту, який до того ж був належний чином зареєстрований за № 4260 у відповідному державному реєстрі. Отже, нотаріус, керуючись положеннями статей Цивільного кодексу України, ЗУ «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, належним чином встановив особу заповідачки за паспортом та перевірив її дієздатність. Таким чином, нотаріус належним чином та повноцінно виконав вимоги ст. 39 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, а саме при посвідченні заповіту професійно з'ясував обсяг цивільної дієздатності заповідачки, встановив, що відсутні підстави вважати, що вона страждає на хронічний, стійкий психічний розлад, що істотно впливає на здатність усвідомлювати значення своїх дій і (або) керувати ними - отже у нотаріуса були повністю відсутні сумніви щодо обсягу цивільної дієздатності заповідачки. Нотаріус не встановив будь-яких обставин, які могли б спричинити відкладення посвідчення заповіту та умови заповіту повністю відповідали внутрішньої волі заповідачки і справжнім її намірам. Крім вказаних норм законів, які нотаріус виконав належним чином, немає жодного іншого документу, який би регламентував прояви недієздатності фізичної особи або зобов'язував би нотаріуса витребувати в учасників правочину документи на підтвердження їх дієздатності на момент правочину. Отже, спірний заповіт складений особою, яка мала на це право та без порушень вимог щодо його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Крім того, ОСОБА_4 в останні дні свого життя поводилась адекватно, повністю усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними самостійно, психічними захворюваннями вона ніколи не страждала, ознак розладу психічної діяльності у неї не було, вона могла правильно орієнтуватися в наслідках своїх дії, правильно і адекватно оцінювати навколишню обстановку, могла розуміти значення своїх дій і керувати ними. Дійсно ОСОБА_4 дуже хворіла, але жодна її хвороба не вплинула на її ясний розум та хорошу пам'ять.

Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Палєва О.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність, та пояснила, що дійсно 19.12.2012 року нею був посвідчений заповіт ОСОБА_4, яка була повністю дієздатною, про що вона впевнилася в особистій бесіді. Заповіт нею посвідчувався в повній відповідності з чинним законодавством України. Заповіт посвідчувався за місцем проживання ОСОБА_4, яка надала їй паспорт, ідентифікаційний код та чітко висловила свою волю, що хоче зробити заповіт на ОСОБА_2 Вона запитала у ОСОБА_4 про дітей, на що остання близько сорока хвилин розповідала, що має доньку та сина, з донькою ОСОБА_1 у неї неприязні відносини, а син проживає в Ізраїлі та на спадщину не претендує. ОСОБА_4 пояснила, що хоче оформити спадщину на подругу ОСОБА_2, так як остання за нею доглядала. Під час складання заповіту ОСОБА_4 самостійно його прочитала, власноручно розписалася в двох екземплярах заповіту, в реєстрі нотаріальних дій та написала фразу «Прочитано мною вголос і власноручно підписано». В подальшому третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Палєва О.М. в судове засідання не з»явилася.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 20 грудня 2012 року в м. Харкові померла мати позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений 19.12.2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М., відповідно до якого все належне їй майно та майнові права заповіла ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з нормами ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом про визнання заповіту недійсним і посилалась на те, що він не відповідав волі заповідача та у зв»язку з тяжким станом здоров»я заповідача ОСОБА_4, остання не могла усвідомлювати значення своїх дій і не могла ними керувати.

На підтвердження позовних вимог позивач та її представник надали копії виписок з історій хвороб ОСОБА_4 та посилалися на те, що ОСОБА_4 за життя страждала рядом захворювань, а саме: ішемічною хворобою серця 2 ст., атеросклеротичним кардіосклерозом, постійною формою фібриляції передсердя, цукровим діабетом, діабетичною неопатією нижніх кінцівок, ожирінням 3-го ступеню.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 кожен окремо пояснили, що за життя ОСОБА_4 не висловлювалася щодо наміру складання заповіту на ОСОБА_2

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з заявою про вчинення шахрайських дій ОСОБА_2 щодо заволодіння квартирою АДРЕСА_1 яку 23.01.2013 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000353.

В рамках вищевказаного кримінального провадження проведено судову-почеркознавчу експертизу за №4270 від 29.07.2013 року, відповідно до висновку якої підпис від імені ОСОБА_4 у нотаріально посвідченому заповіті від 19.12.2012 року від імені ОСОБА_4, розташований в рядку «ПІДПИС», ліворуч від рукописного запису «ОСОБА_4» , - виконано ОСОБА_5 під впливом на процес письма як відносно постійних, так і тимчасових збиваючих факторів (до числа яких можуть відноситися хворобливий стан, незвичні поза, підкладинка тощо); рукописні записи «Прочитано мною уголос і власноручно підписано», «ОСОБА_4» - у нотаріально посвідченому заповіті від 19.12.2012 року від імені ОСОБА_4, розташовані у рядку «ПІДПИС», праворуч від підпису та над цим рядком, - виконано ОСОБА_5 під впливом на процес письма як відносно постійних, так і тимчасових збиваючих факторів (до числа яких можуть відноситися хворобливий стан, незвичні поза, підкладинка тощо).

Також, в рамках кримінального провадження проведено судову-медичну експертизу за №3663-ДМ/12 від 03.01.2013 року, відповідно до якої безпосередньою причиною смерті ОСОБА_4 стали морфологічні зміни з боку внутрішніх органів, що призвело до гострого порушення кровообігу.

В ході судового розгляду судом була призначена посмертна судова експертиза.

Згідно акту судової-психіатричної експертизи за № 342 від 29.04.2016 ОСОБА_4 за життя не виявляла ознак стійкого хронічного психічного розладу, за своїм психічним станом ОСОБА_4 при складанні заповіту 19.12.2012 року, з урахуванням діагностованих у неї захворювань та отримуваного лікування , була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення цивільного права є результатом протиправних дії порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково.

При цьому, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обгрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст.60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позивачем та її представником не надано доказів на підтвердження позовних вимог.

За таких обставин справи суд відмовляє позивачеві в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 82, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Мотивоване рішення виготовлено 02 червня 2016 року.

Суддя: І. М. Колодяжна