Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2016 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Медведєва В.І., про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки, визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, встановлення процентної частки у спадковому майні за заповітом, об'єднаний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Медведєва В.І., про визнання права на майно за заповітом,

в с т а н о в и в :

Позивач за основним та об'єднаним позовами звернулася до суду посилаючись на те, що вона та ОСОБА_7 з 2010 року по кінець 2014 року проживали однією сім'єю в квартирі АДРЕСА_1, яку вони знімали разом, та були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, але не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану для реєстрації шлюбу. Разом з ними, з кінця 2010 року проживала її неповнолітня донька - ОСОБА_19, 2001 року народження, до якої у ОСОБА_7 були справжні батьківські почуття. Він взяв на себе обов'язок виховувати її доньку. І донька також ставилася до ОСОБА_7 з любов'ю та повагою. У їх (позивача) з ОСОБА_7 житті був чіткий розподіл обов'язків, їх спільне життя було звичайним життям подружжя. Вони обидва працювали, обидва складали кошторис для покращення добробуту їх родини, спільно купували споживчі речі, виховували дитину, облаштовували квартиру, робили ремонт, проводили разом сімейні свята, виїздили на відпочинок, як у межах країни, так й за кордон разом з її донькою, часто відпочивали на березі Дніпра з їх друзями, адже ОСОБА_7 дуже любив відпочинок на природі, на березі річки, разом подорожували Україною. У зв'язку із робочою необхідністю ОСОБА_7 був переведений за контрактом на постійне місце роботи до філіалу його фірми ПрАТ «Природні ресурси» до м. Полтави, а вона залишилася працювати у м. Києві. Вони намагалися їздити однин до одного для спільного проведення вихідних та вирішення сімейних питань майже кожного тижня. Так, на час літніх місяців вона з донькою приїздили до м. Полтави, та разом, всією родиною виїжджали до Комсомольську на відпочинок, у решті місяців календарного року, ОСОБА_7 постійно приїжджав додому, до м. Києва. У Полтаві він познайомив її зі своїми батьками, дітьми від першого шлюбу та друзями, з якими вони проводили разом вихідні, навідувалися у дім його батьків, приймали участь у святах. Часто вони всі разом, під час її приїздів до Полтави, виїжджали на берег річки Ворскла. З цією метою ОСОБА_7 разом зі своїми друзями придбали вагон-дім на човновій базі у м. Комсомольськ на березі р. Дніпро. Для проведення спільного дозвілля ними було вирішено придбати човен з усіма приладами - моторний човен «GALAXY GALEN187D989», 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. У свою чергу діти ОСОБА_7 - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 відпочивали разом з ними, іноді приєднувалися до спільного відпочинку й батьки ОСОБА_7 Під час їх сумісного життя у них виникли теплі та дружні стосунки з доньками ОСОБА_7, які також іноді відвідували Київ, під час цих відвідувань вони часто зустрічалися, вона оплачувала їм, за необхідністю, квитки на потяг, мобільний зв'язок, бронювала готелі для поїздок країною. Вказаний графік сімейного життя з ОСОБА_7 був складний та для вирішення питань, економії часу, ними було вирішено придбати два автомобілі для зручності відвідувань. Так, ними придбано: автомобіль «MAZDA», 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_2, та автомобіль «HONDA», 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_3. У 2011 року вони вирішили побудувати спільне власне житло у м. Києві, де вони могли б проживати однією родиною та облаштувати далі свій побут, для чого у 2012 році ними було оформлено на ОСОБА_7 договір купівлі-продажу майнових прав та кватиру по АДРЕСА_2. Номінальним володільцем майна був ОСОБА_7, але право розпорядження та користування надавалося і їй, оскільки на неї оформлювалися довіреності, багато документів підписувала саме вона, що вказувало на довіру, яка у них панувала. Наприкінці 2013 року ОСОБА_7 захворів на важку хворобу. Не дочекавшись позитивних результатів лікування, вирішили лікуватися в клініці Ізраїлю. Проте, ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7 помер. Для організації ритуальних обідів та поминок вона декілька разів приїжджала до Полтави, організовувала поминальний обід, виконувала прохання померлого щодо придбання подарунків його донькам та батькам, вирішувала з родичами питання щодо облаштування пам'ятника. За життя померлий склав заповіт на її ім'я щодо майнових прав на квартиру та нежитлове приміщення за договором майнових прав від 28.06.2012 року та від 18.05.2014 року. Як їй відомо, померлий мав рахунок в банку ПАТ «Банк Кредит-Дніпро». Крім того, померлому була нарахована, але не виплачена заробітна плата та відпускні. 12.02.2015 року вона подала заяву про прийняття спадщини в м. Полтава, однак отримала відмову через відсутність правовстановлюючих документів, технічної документації, наявність спадкоємців тощо. Оскільки, вона вважає, що вказане майно та кошти є спільним майном подружжя, звернулася до суду. Спадкоємцями першої черги є батьки та діти померлого ОСОБА_7 Об'єктом спадщини за заповітом є майнові права на квартиру АДРЕСА_3 і АДРЕСА_2. За дані об'єкти було сплачено 100 % вартості фінансування у розмірі 670 025,00 грн. Проте, після здійснення обміру об'єкту фінансування у 2014 році загальна площа збільшилася на 4,31 м-2, що дорівнює 30 666,25 грн., і на момент подачі позову не сплачена. Право на обов'язкову частку згідно з законодавством України мають батьки померлого - ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Як їй стало відомо, 17.09.2015 року Ленінським районним судом м. Полтави винесено рішення, яким визнано право ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на обов'язкову частку у спадщині за заповітом. З урахуванням уточнень, доповнень та змін просила встановити факт її проживання з померлим однією сім'єю без реєстрації шлюбу; визнати спільним майном подружжя та відповідно право власності на 1/2 частину на автомобіль «HONDA», 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_3, та човен «GALAXY GALEN187D989», 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; визнати спільним майном подружжя та відповідно право власності на 1/2 частину грошових сум, що знаходяться на депозитному рахунку; визнати процентну частку у спадковому майні за заповітом від 06.12.2014 року у розмірі 95,42 %, що дорівнює 670 025,99 грн.; визнати право на спадщину за заповітом у розмірі 3/4 частин майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 і АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивача та її представник підтримали зміст позовних заяв, зазначені (уточнені) позовні вимоги, просили їх задовольнити. Просили врахувати надані в судових засіданнях пояснення, письмові доповнення пояснень, промову в судових дебатах, покази свідків та надані до справи документи.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та їх представники в судовому засіданні позовні вимоги як основного так і об'єднаного позовів не визнали, просили відмовити в їх задоволенні, врахувати надані ними письмові заперечення та пояснення, надані в судових засіданнях. Відповідачі не заперечують знайомство їх, ОСОБА_7 з позивачем. Однак, зазначили, що стосунки між позивачем і ОСОБА_7 були просто дружні, між ними було тимчасове періодичне спілкування. Просили врахувати, що надані до справи документи не є доказами проживання позивача та ОСОБА_7 разом, сім'єю. ОСОБА_7 проживав в місті Полтава, де і працював, а позивач - в місті Києві. ОСОБА_7 ніколи не говорив їм - дітям та батькам, що позивач його дружина, чи що має намір одружитися з нею.

В судове засідання третя особа не з'явилася, надіслала лист про слухання справи за її відсутності.

Вислухавши пояснення позивача, її представника, відповідачів, їх представників, покази свідків зі сторони позивача ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та зі сторони відповідачів - ОСОБА_13, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги як по основному позову, так і по об'єднаному, не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_14 з 1997 року, їх шлюб було розірвано згідно рішення Подільського районного суду міста Києва від 26.08.2011 року, запис про розірвання шлюбу в паспорті датований 13.07.2012 року. Від шлюбу вони мають дочку ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_1 з 1983 року зареєстрована в АДРЕСА_4.

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, перебував в шлюбі з ОСОБА_16, з якою розлучився 17.12.2010 року, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу. Від шлюбу мають двох дітей - ОСОБА_2, ОСОБА_5 (відповідачів по справі). Батьками ОСОБА_7 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (відповідачі по справі). ОСОБА_7 був зареєстрований в АДРЕСА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть. Відповідачі по справі є спадкоємцями першої черги - батьки та діти померлого.

Встановлено та підтверджено наданими до справи документами, що за життя, а саме ІНФОРМАЦІЯ_7 (за дев'ять днів до смерті), ОСОБА_7 в місті Полтава склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гура Л.Б., яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження - заповів ОСОБА_1 майнові права на квартири під номером АДРЕСА_3, АДРЕСА_2 згідно договорів майнових прав №338/МЕ від 28.06.2012 року, №784/ЕМ від 18.05.2014 року.

Позивач ОСОБА_1 просить суд встановити факт проживання її та ОСОБА_7 з кінця 2010 року по кінець 2014 року (день смерті) однією сім'єю без реєстрації шлюбу в квартирі АДРЕСА_1. На підтвердження вказаної позовної вимоги просила врахувати її пояснення, покази свідків, надані до справи документи.

Аналізуючи надані стороною позивача докази до даної позовної вимоги, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є союз жінки і чоловіка, зареєстрований в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Статтями 60, 70 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Встановлення фактів проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу регулюється положеннями ЦПК України, а саме статтею 256.

Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. При застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, - майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

По даній справі сторона позивача на підтвердження своїх позовних вимог надала ряд документів, фотознімків та просила допитати свідків.

Так, долучені до справи копії договорів оренди квартири АДРЕСА_1, за 2010, 2011, 2012, 2013-2015 роки, укладені та підписані сторонами договірних відносин - орендодавцем ОСОБА_18 та орендатором - ОСОБА_7, свідчать про те, що ОСОБА_7, який був зареєстрований та проживав в місті Полтаві, знімав в місті Києві квартиру. Вказані договори жодним чином не є підтвердженням як наявності стосунків, притаманних подружжю, між ОСОБА_1 та ОСОБА_7, так і факту їх спільного проживання в указаній квартирі. Враховується і те, що сторони не оспорювали факт роботи ОСОБА_7 і в місті Полтава, і в місті Києві.

Не є підтвердженням наявності стосунків, притаманних подружжю, і переписка, знайомство позивача з родичами ОСОБА_7, переписка з медичними закладами в Ізраїлі, спільні фотознімки.

Вказані документи та пояснення сторін, свідків свідчать про те, що позивач та ОСОБА_7 були знайомі, і даний факт не оспорюється відповідачами і є встановленим в суді. Однак, саме знайомство чоловіка та жінки (ОСОБА_7 та ОСОБА_1.); їх періодичне спільне проведення часу; допустима наявність близьких стосунків; наявність спільних знайомих та спільного з ними проведення часу, свят; знайомство позивача з дітьми та батьками ОСОБА_7; надання ОСОБА_7 довіреності на ім'я позивача - не можуть бути прийняті судом як належні, допустимі докази наявності між позивачем та ОСОБА_7 стосунків, притаманних подружжю.

При цьому враховується і те, що позивач та ОСОБА_7 познайомилися на роботі; що ОСОБА_7 працював на основній роботі і за сумісництвом на керівних посадах; місця його роботи в Полтаві, і в Києві; що все спірне майно було оформлено саме на ОСОБА_7 Жодного документу, який би свідчив про участь ОСОБА_1 в придбанні спірного майна, його оформленні, оплаті - суду не було надано. Крім цього, пояснення позивача, її відповіді на запитання не містили конкретної інформації щодо формування бюджету, сум їх щомісячних доходів, даних про продавців спірного майна та яким чином вони були знайдені, де та коли.

Всі пояснення позивача, всі письмові обгрунтування позовних вимог дають лише інформацію про знайомство позивача з ОСОБА_7, про їх спільні відпочинки, проведення дозвілля, вихідних, свят, але жодної інформації, пов'язаної з буденними, щоденними питаннями, що виникають у кожної сім'ї - позивачем не було надано. Не було надано будь-яких доказів чи навіть пояснень позивача, які б свідчили про наявність спільного побуту, про наявність взаємних прав та обов'язків, про ведення спільного господарства.

Покази свідків суд також не приймає до уваги як доказ наявності між позивачем та ОСОБА_7 стосунків, притаманних подружжю, оскільки допитані в суді свідки сторони позивача: ОСОБА_9 (дружина орендодавця), ОСОБА_10 (подруга), ОСОБА_11 (подруга та кума позивача), ОСОБА_12 (брат позивачки) не володіли даними, інформацією щодо наявності чи відсутності спільного бюджету, його формування, ким за які кошти придбавалося майно як спірне так і інше. Більшість інформації, яку вони повідомили в суді про стосунки позивача та ОСОБА_7, їм відомі зі слів позивача.

Крім вищезазначеного, судом враховується і те, що позивач та ОСОБА_7 перебували раніше в шлюбах і розлучилися відповідно в 2011 та 2010 роках. Помер ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6, а хвороба - пухлина (рак) виникла в грудні 2013 року.

Все майно, яке є предметом спору - майнові права на квартири та нежиле приміщення, автомобіль, човен зареєстровані на ОСОБА_7, який є одноособовим власником даного майна. В жодному документі, пов'язаному з придбанням спірного майна, отриманням кредиту - ОСОБА_7 ніде не зазначав про наявність у нього дружини, в тому числі цивільної.

ОСОБА_7, будучи власником спірного майна, за життя розпорядився на власний розсуд частиною майна на випадок своєї смерті, а саме: склав заповіт на позивача на майнові права на квартири під номером АДРЕСА_3, АДРЕСА_2 згідно договорів майнових прав №338/МЕ від 28.06.2012 року, №784/ЕМ від 18.05.2014 року. Рішення про складання заповіту виникло у ОСОБА_7 за дев'ять днів до смерті, і на той час ОСОБА_7 знав про стан свого здоров'я, про наявні у нього хвороби. Тобто, складений ним заповіт на позивача лише на частину належного йому майна, був проявом його волевиявлення, його бажанням з причин, відомих лише йому. Щодо іншого майна ОСОБА_7 ніяких розпоряджень не робив, тобто залишив його своїм спадкоємцям дітям та батькам. Суд звернув увагу і на той факт, що до нотаріуса для оформлення заповіту з ОСОБА_7 їздила і позивач, знала про заповіт, читала його, і після його оформлення відразу поїхала до міста Київ, при тому, що це були останні дні життя ОСОБА_7

Всі вищевикладені обставини, факти, свідчать про те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання позивача з померлим ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу; визнання спільним майном подружжя та відповідно права власності на 1/2 частину на автомобіль «HONDA», 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_3, та човен «GALAXY GALEN187D989», 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; визнання спільним майном подружжя та відповідно права власності на 1/2 частину грошових сум, що знаходяться на депозитному рахунку.

Стосовно позовних вимог про визнання процентної частки у спадковому майні за заповітом від 06.12.2014 року у розмірі 95,42 %, що дорівнює 670 025,99 грн. (по основному позову) та про визнання права на спадщину за заповітом у розмірі 3/4 частин майнових прав на квартиру АДРЕСА_3 і АДРЕСА_2 (по об'єднаному позову), суд приходить до того, що дані позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Статтями 1216, 1217 ЦК передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Відповідно до ст.ст.1233, 1236, 1241 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті; непрацездатні батьки спадкодавця спадкують незалежно від змісту заповіту половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом.

По даній справі встановлено, що ОСОБА_7 заповів позивачу майнові права, тобто право в майбутньому на майно, яке було оплачено (суми) на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_6. Той факт, що спадкодавцем було сплачено за об'єкти нерухомого майна 670 025,99 грн. ніким не оспорюється.

Виникнення необхідності (після смерті спадкодавця) здійснити доплату за спірні об'єкти нерухомості, про що зазначено в довідці ТОВ "Еверест Буд Інжиніринг" від 29.05.2015 року (доплата після обмірів - 30 666,25 грн.) - не може бути підставою для задоволення вказаних позовних вимог. Не є можливим і визнання суми, сплаченої спадкодавцем, як 100 відсоткову оплату об'єктів нерухомості.

Вимога про визнання права на спадщину за заповітом за позивачем у розмірі ? частин майнових прав на спірні об'єкти є також безпідставною, оскільки факт належності позивачу ? частин ніким не оспорюється, дана частка відповідає вимогам закону, враховуючи обов'язкові частки батьків спадкодавця, що зазначено і в рішенні Ленінського районного суду міста Полтави від 17.09.2015 року.

На вказані об'єкти нерухомості є три спадкоємці - позивач на ? частини (по заповіту) та відповідачі (батьки померлого) по обов'язковій частці, в загальному на ? частину. Успадкували всі вони той обсяг майнових прав, який був на час смерті ОСОБА_7 Всі питання, які виникли або будуть виникати в подальшому з приводу спірного нерухомого майна, в тому числі і доплат, мають вирішувати всі спадкоємці, виходячи з успадкованих ними часток.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 21, 24, 60, 70, 74 СК України, ст.ст. 1216, 1217, 1233, 1236, 1241 ЦК України, ст.ст. 60, 212-215, 218, 223, 256, 294 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Медведєва В.І., про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки, визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, встановлення процентної частки у спадковому майні за заповітом, об'єднаний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Медведєва В.І., про визнання права на майно за заповітом - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: