Справа № 361/9826/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про відшкодування майнової та морально шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що 30 вересня 2014 року о 16 год. 30 хв. по вул. О. Теліги (електроопора № 254) в м. Києві сталася ДТП за участю автомобілів НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та "Тойота" д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1

Автомобіль "Тойота" д.н.з. НОМЕР_2 належить позивачці на праві власності.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В результаті зазначеного ДТП автомобіль "Тойота" д.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження на суму 145 257 грн. 70 коп., що підтверджується Звітом № 1437 від 02.10.2014 року.

ПАТ «СК «Скайд», у якій була застрахована цивільна відповідальність відповідача, частково відшкодувала заподіяні збитки в розмірі ліміту відповідальності в сумі 50 000 грн.

Крім того, зазначає, що внаслідок ДТП позивачка отримала тілесні ушкодження, в результаті чого вона змушена була неодноразово звертатися до медичних установ. Крім того, вона зазнала стресу, порушився її звичайний уклад життя, сон, вона була позбавлена можливості користуватися своїм автомобілем, що завдає багато незручностей.

Уточнивши неодноразово позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку відмовляється відшкодовувати заподіяні збитки, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 144 795 грн. 48 коп. на відшкодування матеріальної шкоди за останнім висновком КНДІСЕ, моральну шкоду, яку вона оцінює у 10 тис грн., втрату товарного виду автомобіля у розмірі 27 653 грн. 22 коп., оплату за виготовлення двух звітів у сумі 1000 грн, оплату за огляд транспортного засобу у розмірі 784 грн. 90 коп., витрати на правову допомогу у сумі 6 960 грн. 80 коп. та судовий збір.

Ухвалою Подільського суду м. Києва від 27 травня 2015 року, не виходячи до нарадчої кімнати, залучено ОСОБА_3 як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі.

У судовому засіданні представники позивачки уточнені у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, з тих же підстав просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково у розмірі 94 795 грн. 48 коп. (матеріальний збиток за висновком КНДІСЕ за вирахуванням 50 тис. грн., які були виплачені страховою) та суму оплати за огляд транспортного засобу, у решті вимог просив відмовити, оскільки позовні вимог про відшкодування моральної шкоди є необґрунтовані та позивачем не надано доказів на підтвердження завдання їй моральної шкоди в розмірі 10 тис. грн.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 вересня 2014 року о 16 год. 30 хв., ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Мітцубісі» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. О.Теліги (електроопора № 254) в м. Києві не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції, при виникненні небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "Тойота" д.н.з. НОМЕР_2, який після того некеровано здійснив наїзд на перешкоду (металевий відбійник), що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (т. 1 а.с. 12).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи з аналізу процесуальних норм права, преюдиційність фактів, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними (ті самі особи (особа) або правонаступники) і об'єктивними (предмет спору, предмет доказування) межами, за якими сторони чи інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники, не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судом у рішенні в такій справі факти і правовідносини.

Автомобіль "Тойота" д.н.з. НОМЕР_2 належить позивачу на праві власності.

Внаслідок даного ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Згідно звіту № 1437-1 від 06.04.2015 року розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Тойота" д.н.з. НОМЕР_2 становить 274 348 грн. 85 коп. (т. 1 а.с. 63-79).

Між ОСОБА_2 та ПАТ "СК "Скайд" було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності наземних транспортних засобів № АІ/0494892 з лімітом відповідальності 50 000 грн.

У судовому засіданні представники позивача вказали, що ПАТ "СК "Скайд" було виплачено на користь позивачки страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності у розмірі 50 000 грн.

У зв'язку з невизнанням відповідачем матеріального збитку зазначеного позивачем, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року по справі було призначено автотоварознавчу експертизу.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 1897/16-54 від 28 березня 2016 року матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля "Тойота" д.н.з. НОМЕР_2 складає 144 795 грн. 48 коп. (т. 2 а.с. 84-89).

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтями 1187, 1194 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником транспортного засобу, винним в завданні шкоди. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром і страховим відшкодуванням.

Відповідно до ст. ст. 22, 28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує шкоду, заподіяну майну третьої особи.

За таких обставин, страхова компанія ПАТ "СК "Скайд" в межах лімітів відповідальності відшкодувала шкоду в розмірі 50 000 грн., а тому на підставі ст. 1187, 1194 ЦК України іншу частину майнової шкоди повинен відшкодовувати винний в завданні шкоди.

Згідно роз'яснень у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Судом встановлено, що саме ОСОБА_2 допустив порушення правил дорожнього руху, а тому відповідати за шкоду повинен саме він, а відтак з нього підлягає стягненню сума майнової шкоди в розмірі 94 795 грн. 48 коп. на користь позивача (144 795 грн. 48 коп. - 50 тис. грн., що виплачені страховою = 94 795 грн. 48 коп.).

Вимоги позивачки про стягнення з відповідача суми втрати товарного виду автомобіля у розмірі 27 653 грн. 22 коп. відповідно до звіту № 1437-1 від 06.04.2015 року задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Пунктом 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Згідно висновку № 1897/16-54 втрата товарної вартості (ВТВ) нараховується при необхідності проведення ремонтно-відновлювальних робіт по усуненню пошкоджень деталей, вузлів чи агрегатів ТЗ, незалежно від характеру та переліку пошкоджень. (т.2. а.с. 89)

Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 1897/16-54 від 28 березня 2016 року у суму матеріального збитку у розмірі 144 795 грн. 48 коп. враховувалася втрата товарної вартості автомобіля, а саме матеріальний збиток складає суму вартості відновлювального ремонту та втрати товарної вартості внаслідок ремонту (У (матеріальний збиток) =Сврз+ВТВ = 125 684, 94 (вартість відновлювального ремонту) +19 110,54 (ВТВ) = 144 795, 48) (т. 2 а.с. 89).

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до роз'яснень у п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд враховує, що внаслідок ДТП позивачка отримала тілесні ушкодження, в результаті чого вона змушена була неодноразово звертатися до медичних установ.

Крім того, у зв'язку з пошкодженням автомобіля, неможливістю його використання за призначенням, ОСОБА_1 зазнала душевних страждань. Враховуючи глибину душевних хвилювань та порушення нормального порядку життя позивача, суд приходить до висновку про те, що у зв"язку з пошкодженням автомобіля позивача внаслідок винних дій відповідача йому було заподіяно моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2, як це передбачено ст. 23, 1167 ЦК України.

Разом з тим, суд приходить до висновку про недоведеність вимог позивачки про стягнення моральної шкоди у більшому розмірі до 10 тис. грн.

Крім того, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають витрати за проведення огляду транспортного засобу у розмірі 784 грн. 90 коп., які були сплачені позивачкою на рахунок ТОВ «Автосаміт ЛТД», що підтверджується заявою на переказ готівки (т.1 а.с. 22 зворот). Дані вимоги відповідач визнав у судовому засіданні.

Що стосується вимог про стягнення з ОСОБА_2 оплати за виготовлення двох звітів у розмірі 1 000 грн., то дані вимоги не підлягають задоволенню згідно ст. 86 ЦПК України, оскільки судом дані звіти не беруться до уваги судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України сторони, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

У ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України зазначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» (чинною на час звернення) витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно роз'яснень у п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року N 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року N 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

У п. 48 вищевказаної Постанови зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч.3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи 15 квітня 2014 року між адвокатом Костенко В.П. та ОСОБА_1 було укладено договір - доручення про надання правової допомоги (т. 1 а.с. 116-117).

В мотидиці розрахунку затрачених нормо годин та витрат на правову допомогу, пов'язаних із наданням правової домопоги ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 121-122) розписано скільки часу було витрачено адвокатом Костенко В.П. на послуги з надання правової допомоги.

Відповідно до квитанцій від 30.09.2014 року (т. 1 а.с. 151), позивачем за правову допомогу було сплачено Костенко В.П. 2000 грн., а згідно квитанції від 12.05.2016 року № 222 сплачено ОСОБА_1 за правову допомогу Костенко В.П. 4 960 грн. 80 коп. (т.2 а.с. 114).

З урахуванням кількості годин, витрачених на підготування та подання позовної заяви та участі в судових засіданнях, суд приходить до висновку про задоволення звимог про стягнення витрат на правову допомогу та необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки витрат на правову допомогу 6 960 грн. 80 коп.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача матеріальний збиток у розмірі 94 795 грн. 48 коп., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. 00 коп., оплату за огляд транспортного засобу у розмірі 784 грн. 90 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 6 960 грн. 80 коп.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 465 грн. 29 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 16, 23, 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України, ст. ст. 3, 10-11, 15, 56, 57, 58, 60-61, 79, 84, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5) матеріальний збиток у розмірі 94 795 грн. 48 коп. (дев'яносто чотири тисячі сімсот дев'яносто п'ять гривень сорок вісім копійок), моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. (п'ять тисяч гривень) 00 коп., оплату за огляд транспортного засобу у розмірі 784 грн. 90 коп. (сімсот вісімдесят чотири гривні дев'яносто копійок), витрати на правову допомогу у розмірі 6 960 грн. 80 коп. (шість тисяч дев'ятсот шістдесят гривень вісімдесят копійок) та судовий збір у розмірі 2 465 грн. 29 коп. (дві тисячі чотириста шістдесят п'ять гривень двадцять дев'ять копійок)

У решті заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання через Подільський районний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. О. Шаховніна