Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Дудник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києві, цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист авторських виключних прав на твір,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: захистити її авторські права на твори образотворчого мистецтва під назвами «ІНФОРМАЦІЯ_1 (2008 року) та «ІНФОРМАЦІЯ_2» (2013 року), порушені шляхом відтворення (виготовлення), публічного показу та розповсюдження контрафактних Товарів - брелків, фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2, шляхом: стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму компенсації в розмірі 60 мінімальних заробітних плат - тобто 87 000,00 гривень; стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на її користь судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 березня 2016 року та 17 червня 2016 року в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в якому свою господарську діяльність здійснює фізична особа - підприємець ОСОБА_2, зафіксовано факт виготовлення, розповсюдження та публічного показу наступного товару: Брелок, на якому незаконно (без дозволу) відтворена одна з робіт ОСОБА_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1; Брелок, на якому незаконно (без дозволу) відтворена одна з робіт ОСОБА_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2». Реалізація вказаних товарів підтверджується такими розрахунковими документами: товарний чек від 22 березня 2016 року № 228 та товарний чек від 17 червня 2016 року № 781. У 2008 році вона своєю творчою працею створила твір образотворчого мистецтва, а саме картину під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1. Даний твір відповідачем було відтворено у товарі - брелок. Її авторство підтверджується підписом останньої на оригінальних примірниках творів, а саме у нижньому лівому куті кожної з робіт зазначено: «ОСОБА_1». У 2013 році вона своєю творчою працею створила твір образотворчого мистецтва, а саме картину під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2». Даний твір відповідачем було відтворено у товарі - брелок. . Її авторство підтверджується підписом останньої на оригінальних примірниках творів, а саме у нижньому лівому куті кожної з робіт зазначено: «ОСОБА_1». Підтвердженням наявності у неї авторських прав на зазначені твори також підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію авторського права та витягом з офіційного каталогу автора під назвою «Gapchinska. Поставщик счастья № 1». Оскільки відповідачем було вчинено три порушення у розумінні Закону України «Про авторське право і суміжні права» (публічний показ, відтворення контрафактної продукції та розповсюдження об'єкта авторських прав без її дозволу), достатнім буде стягнути з відповідача компенсацію у розмірі 10 мінімальних заробітних плат за кожен такий використаний Твір. Враховуючи вищевикладене, остаточна компенсація в грошовому еквіваленті буде складати наступну суму: за неправомірне відтворення (виготовлення), публічний показ та розповсюдження Товарів з використанням двох об'єктів авторських прав, які належать їй: 10 (мінімальна сума компенсації в м.з. п.) * 2 (кількість творів позивача, використаних відповідачем) * 3 (кількість способів використання творів позивача: відтворення (виготовлення), публічний показ, розповсюдження) * 1450,00 гривень (розмір однієї мінімальної заробітної плати) = 87 000,00 гривень. Тобто він вважає за необхідне стягнути з відповідача мінімальну суму компенсації в розмірі 87 000,00 гривень.

Позивач в судове засідання не з'явилася, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності позивача.

Відповідач в судове засідання не з'явився, представник відповідача ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, подав до суду заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю та заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти позову заперечують та просять відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заяви № 55215 від 14 березня 2014 року було здійснено реєстрацію авторського права на твір і прийнято рішення зареєструвати авторське право на твір Збірка творів образотворчого мистецтва «Каталог робіт художниці ОСОБА_1 за 2008 рік», що підтверджується рішенням Державної служби інтелектуальної власності України про реєстрацію авторського права на твір (а.с.14). На підставі вказаного рішення Державною службою інтелектуальної власності України було видано свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір (а.с.14).

Статтею 54 Конституції України громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв'язку з різними видами інтелектуальної діяльності.

Кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом.

Відповідно до ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним.

Згідно ст.ст. 435, 437, 438 ЦК України первинним суб'єктом авторського права є автор твору. Авторське право виникає з моменту створення твору. Автору твору належать особисті немайнові права, встановлені статтею 423 цього Кодексу та інші права, серед яких є право на недоторканість твору.

Згідно ст. 7 Закону України «Про авторське право та суміжні права» суб'єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права.

Відповідно до п. а) частини першої ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про авторське право і суміжні права», захист особистих немайнових і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав здійснюється в порядку, встановленому адміністративним, цивільним і кримінальним законодавством.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених ст. 50 цього Закону суб'єкти авторського права та суміжних прав, відповідно до ст. 52 Закону, мають право звертатися до суду з позовом про припинення дій, що порушують авторське право та (або) суміжні права, про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, про виплату компенсацій, вимагати публікації в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права і (або) суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень.

Як роз'яснено у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 року № 5, суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи (наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону; шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди.

Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти: відтворення творів; публічний показ.

Згідно п. б) ч. 1 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права», піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення.

Відповідно до ст. 441 Цивільного кодексу України, використанням твору є його: опублікування (випуск у світ); відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; переклад; переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; публічне виконання; продаж, передання в найм (оренду) тощо; імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо.

Статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що відтворення - це виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп'ютер; публічний показ - будь-яка демонстрація оригіналу або примірника твору, виконання, фонограми, відеограми, передачі організації мовлення за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо або на екрані за допомогою плівки, слайда, телевізійного кадру тощо (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) або за допомогою інших пристроїв чи процесів у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї чи близьких знайомих цієї сім'ї особи, яка здійснює показ, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час (публічний показ аудіовізуального твору чи відеограми означає також демонстрацію окремих кадрів аудіовізуального твору чи відеограми без дотримання їх послідовності); контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, відтворений, розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав.

Згідно п. 43 Постанови Пленуму ВС України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», під контрафактними примірниками твору, розуміються примірники об'єктів авторського права і (або) суміжних прав, які виготовлені, відтворені, розповсюджені з порушенням авторського права (особистих немайнових і (або) майнових).

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, в підтвердження відтворення/розповсюдження відповідачем примірнику твору з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, належних позивачеві, позивачем до матеріалів справи було додано товарний чек № 228 від 22 березня 2016 року, виданий ФОП «ОСОБА_2.», згідно якого було придбано брелок на загальну суму 70,00 гривень (а.с.10) та товарний чек № 781 від 17 червня 2016 року, виданий ФОП «ОСОБА_2.», згідно якого було придбано брелок на загальну суму 70 гривень (а.с.11).

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець та однією із видів діяльності є роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах (а.с.6-7).

В той же час, позивачем суду не було надано доказів в підтвердження того, що зображення, яке було реалізовано в брелках, що підлягали розповсюдженню, є саме тими творами образотворчого мистецтва, які були зареєстровані позивачем, як автором, враховуючи те, що свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір не містить відповідного переліку творів. Також, надані позивачем товарні чеки не можуть слугувати належним доказом продажу саме даних брелків із зображенням творів, автором яких є позивач.

Крім того, як вбачається з листа-відповіді Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 02 листопада 2016 року, за період з 01 жовтня 2015 року по 01 листопада 2016 року ОСОБА_2 на загальній системі оподаткування єдиний внесок не сплачувався.

Таким чином, враховуючи вказані обставини вбачається, що в період придбання брелків із зображенням 22 березня 2016 року та 17 червня 2016 року, оподаткування відповідача як фізичної особи-підприємця не здійснювалося, що ставить під сумнів можливість продажу взагалі будь-яких товарів відповідачем.

У відповідності до ч. 3 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За вимог ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист авторських виключних прав на твір.

У зв'язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 54 Конституції України, ст.ст. 418, 435, 437, 438, 441 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 7, 15, 50, 51 Закону України «Про авторське права і суміжні права», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 року № 5, ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 208-209, 212-215, 218, 222, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист авторських виключних прав на твір- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: