АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
Справа № 635/3041/15-ц. Головуючий 1 інст.: - Шинкарчук Я.А.
Провадження № 22-ц/790/2419/16. Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Категорія: договірні.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 червня 2016 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Бобровського В.В., Черкасова В.В.,

за участю секретаря : - Лашакової Д.І.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10 - про стягнення суми,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернувся в суд із вказаним позовом, який уточнив у грудні 2015 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що в період з 10 травня 2009 року по 28 серпня 2009 року ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_9, ОСОБА_10 грошові кошти у розмірі 4500 доларів США в якості авансу в рахунок подальшого укладання договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, наданої для обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Під час отримання авансу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а тому вони є солідарними боржниками, оскільки отримані ОСОБА_7 грошові кошти були витрачені в інтересах сім'ї.

Договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 укладений не був, а тому отриманий відповідачами аванс підлягав поверненню ОСОБА_9 та її чоловіку ОСОБА_10

16 грудня 2015 року він та ОСОБА_9, ОСОБА_10 уклали договір уступки права вимоги, згідно з яким останні відступили йому право вимоги 4500 доларів США переданих ними ОСОБА_11 в якості авансу на підставі розписок від 10 травня 2009 року, 27 травня 2009 року, 20 липня 2008 року, 5 серпня 2009 року, 14 серпня 2009 року та 28 серпня 2009 року.

Однак, відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8 відмовляються повертати йому добровільно аванс у розмірі 4500 доларів США, що спонукає його звернутися з позовом в суд.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 512, 514, 516, 570, 625, 657 ЦК України, ст. ст. 65,74 СК України, ОСОБА_6 просив суд стягнути з ОСОБА_7, ОСОБА_8 на його користь грошові кошти у розмірі еквівалентному 4500 доларів США по курсу Національного банку України у гривні на день винесення рішення.

Відповідач ОСОБА_7 позов не визнав.

При цьому посилався на те, що 10 травня 2009 року він та ОСОБА_9 уклали договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, наданої для обслуговування цього будинку, господарських будівель і споруд.

За умовами договору він продав ОСОБА_9 будинок та земельну ділянку за 5200 доларів США, на підтвердження чого видав відповідну розписку.

В період з 10 травня 2009 року по 28 серпня 2009 року ОСОБА_9 та її чоловік ОСОБА_10 передали йому за проданий будинок та земельну ділянку 4500 доларів США. Залишок коштів у розмірі 700 доларів США ОСОБА_9 та її чоловік зобов'язалися сплатити йому після посвідчення договору купівлі-продажу майна в нотаріальній конторі.

Підготовку та нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу погодилися в'язати на себе покупці нерухомого майна. У зв'язку з цим, 18 січня 2010 року він видав ОСОБА_10, ОСОБА_9 нотаріально посвідчену довіреність на строк до 18 січня 2015 року, якою уповноважив кожного з них представляти його інтереси у всіх без винятку державних, адміністративних, приватних та інших установах, організаціях України незалежно від форми власності та підпорядкування, в тому числі в бюро технічно інвентаризації, нотаріальній канторі з питання укладання попередніх договорів, договорів купівлі-продажу належних йому житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1 за ціною та на умовах їм відомих.

На протягом дії довіреності ОСОБА_10, ОСОБА_9 не звернулися до нотаріальної контори для посвідчення договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, не виплатила йому залишок коштів у сумі 700 доларів США, а в подальшому відмовились від його пропозиції укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Відповідач ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилась.

Третя особа - ОСОБА_10 позов визнав.

При цьому посилався на те, що 10 травня 2009 року його дружина ОСОБА_9 та ОСОБА_7 домовились про купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій розташований будинок за 5200 доларів США. Цього ж дня його дружина передала ОСОБА_7 аванс у розмірі 1300 доларів США, а іншу частину коштів ОСОБА_7 погодився отримати від ОСОБА_9 після посвідчення договору купівлі-продажу в нотаріальній конторі.

З 10 травня 2009 року по 28 серпня 2009 року ОСОБА_9 та він передали ОСОБА_7 за розписками в рахунок майбутнього укладання договорів купівлі-продажу 4500 доларів США.

В подальшому договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 укладений та нотаріально посвідчений не був, оскільки в продавця ОСОБА_7 не було належним чином оформленої технічної документації на земельну ділянку.

16 грудня 2015 року він, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 уклали договір уступки права вимоги, згідно з яким вони відступили ОСОБА_6 право вимоги 4500 доларів США, переданих ними ОСОБА_11 в якості авансу за придбання будинку та земельної ділянки на підставі розписок виданих продавцем 10 травня 2009 року, 27 травня 2009 року, 20 липня 2008 року, 5 серпня 2009 року, 14 серпня 2009 року та 28 серпня 2009 року.

Третя особа - ОСОБА_9 в судове засідання не з'явилася.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню підстав, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з його необґрунтованості та недоведеності.

Проте, погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки він дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України (в редакції чинні на час видачі розписки про продаж нерухомого майна) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржником платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

За змістом вказаної норми ознакою завдатку є те, що він одночасно є і засобом платежу, і способом забезпечення зобов'язання.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникнути на підставі договору купівлі-продажу майна.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про права на спадщину за законом, виданого Першою Харківською державною нотаріальною конторою 4 серпня 2009 року за р. №6-1945 та угоди про розподіл спадкового майна, посвідченої Першою Харківською державною нотаріальною конторою 4 серпня 2009 року за р. №6-1955, ОСОБА_7 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1903 га, наданої для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2 ( а. с. 12-18).

10 травня 2009 року ОСОБА_7 продав ОСОБА_9 належні йому на праві власності житловий будинок та земельну ділянку, розташовані по АДРЕСА_1 за ціною 5200 доларів США, одержавши цього ж дня від покупця грошові кошти у розмірі 1300 доларів США, а залишок коштів погодився отримати від покупця ОСОБА_9 після посвідчення договору купівлі-продажу в нотаріальні конторі, про що видав відповідну розписку ( а. с. 5).

На виконання умов цього договору ОСОБА_9, її чоловік ОСОБА_10 в період з 10 травня 2009 року по 28 серпня 2009 року передали ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 4500 доларів США, що стверджується розписками ОСОБА_7 від 27 травня 2009 року, 20 липня 2009 року, 5 серпня 2009 року, 14 серпня 2009 року та 28 серпня 2009 року (а. с.6-10).

Залишок грошових коштів непереданих покупцем ОСОБА_9 продавцю ОСОБА_7 склав 700 доларів США.

18 січня 2010 року ОСОБА_7 видав ОСОБА_10, ОСОБА_9 нотаріально посвідчену довіреність на строк до 18 січня 2015 року, якою уповноважив ОСОБА_10, ОСОБА_9 представляти його інтереси у всіх без винятку державних, адміністративних, приватних та інших установах, організаціях України незалежно від форми власності та підпорядкування, тощо, в тому числі в бюро технічно інвентаризації, нотаріальній канторі з питання укладання попередніх договорів, договорів купівлі-продажу належних йому житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1 за ціною та на умовах їм відомих (а. с. 138).

В подальшому договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1903 га, наданої для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд, між покупцем ОСОБА_9 та продавцем ОСОБА_7, який би за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону та були нотаріально посвідчені, укладено не було.

Із пояснень третьої особи ОСОБА_10, наданих в судовому засіданні апеляційної інстанції встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки не були укладені та посвідчені в нотаріальні конторі оскільки у ОСОБА_7 відсутня належним чином оформлена технічна документація на земельну ділянку. На теперішній час він та його дружина житловим будинком та земельною ділянкою ОСОБА_7 не користуються, укладати договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна з ОСОБА_7 не бажають.

Факт відсутності в продавця ОСОБА_7 належним чином оформленої технічної документації на земельну ділянку, що слугувало перепоною до укладання договору купівля-продажу будинку та земельної ділянки 10 травня 2009 року в нотаріальній конторі та на теперішній час, не спростовував в судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_7- ОСОБА_12 та відповідач ОСОБА_8

Оскільки договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1903 га, наданої для будівництва та обслуговування зазначеного житлового будинку, господарських будівель і споруд, якій би за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передані продавцю ОСОБА_7 покупцем ОСОБА_9 та її чоловіком ОСОБА_10 грошові кошти у розмірі 4500 доларів США є авансом, який підлягав поверненню ОСОБА_9 у зв'язку з не укладенням сторонами у подальшому основного купівлі-продажу договору нерухомого майна.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 8 квітня 2015 року ОСОБА_9 та ОСОБА_6 уклали договір про відступлення права вимоги, згідно яким ОСОБА_9 уступила ОСОБА_6 право вимоги 4500 доларів США, які вона передала ОСОБА_7 на підставі розписок від 10 травня 2009 року, 27 травня 2009 року, 20 липня 2008 року, 5 серпня 2009 року, 14 серпня 2009 року та 28 серпня 2009 року ( а. с. 11).

Крім того, 16 грудня 2015 року ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_6 уклали договір про відступлення права вимоги, згідно яким ОСОБА_9, ОСОБА_10 уступили ОСОБА_6 право вимоги 4500 доларів США, які вона передала ОСОБА_7, ОСОБА_8 на підставі розписок від 10 травня 2009 року, 27 травня 2009 року, 20 липня 2008 року, 5 серпня 2009 року, 14 серпня 2009 року та 28 серпня 2009 року (а. с. 126).

Наведене свідчить, що після укладення договору про відступлення права вимоги ОСОБА_6 набув права вимоги до ОСОБА_7 про поверненню авансу у розмірі 4500 доларів США, який був переданий останньому ОСОБА_9, ОСОБА_10 у період з 10 травня 2009 року по 28 серпня 2009 року в рахунок подальшого укладання основного договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував вказані обставини та помилково дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст. 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Частиною 2 ст. 524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти зобов'язання (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при укладанні попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_9 та ОСОБА_7 визначили грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а тому сума, що підлягає сплаті у гривнях, має визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

На день ухвалення рішення апеляційним судом еквівалент 4500 доларів США за офіційним курсом Національного банку України становить 113 137 грн. 65 коп. (4500 х 2514,1637 : 100% = 113 137 грн. 65 коп., де 4500 - сума авансу в доларах США, 2514,1637- офіційний курс гривня України за 100 доларів США).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 неповернуту суму авансу у розмірі 113 137 грн. 65 коп.

Посилання ОСОБА_7 на те, що позивач пропустив строк позовної давності на звернення з позовом до суду, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки договір про відступлення права вимоги укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 у 2015 році.

Колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 в частині стягнення з ОСОБА_8 на його користь грошових коштів у розмірі еквівалентному 4500 доларів США по курсу Національного банку України у гривні на день винесення рішення.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, а отриманий ОСОБА_7 від ОСОБА_9 та її чоловіка аванс у розмірі 4500 доларів США був використаний на потреби ОСОБА_8

Не надані такі докази ОСОБА_6 й при подачі апеляційної скарги, а також його представником в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивач ОСОБА_6 є інвалідом 1 групи та згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений законодавцем від сплати судового збору при звернення з позовом в суд ( а. с. 3,184).

Рішення ухвалюється апеляційним судом на користь ОСОБА_6, а тому з ОСОБА_7 в дохід держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1131 грн. 37 коп. ( 1 % від ціни позову, яка становить 113 137 грн. 65 коп.).

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити - частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 січня 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення суми - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_6 аванс у розмірі 113 137 (сто тринадцять тисяч сто тридцять сім) грн. 65 (шістдесят п'ять) коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір у розмір 1131 (одну тисячу сто тридцять одну) грн. 37 (тридцять сім) коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді