АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 638/3936/15ц
Провадження №22-ц//790/3045/16
Головуючий 1 інст. - Гріщенко І.О.
Категорія: договірні Доповідач - Гуцал Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів - Котелевець А.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про захист прав споживача фінансових послуг,

встановила:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом.

Посилався на те, що 16 вересня 2013 року між ним та публічним акціонерним товариством (далі ПАТ) «Платинум Банк» було укладено договір № 6501, який є складовою частиною договору від 09 вересня 2013 року № 0019699 про розміщення вкладу «Готівка щомісяця». Відповідно до умов договору він передав банку суму у розмірі 5600 доларів США. Згідно з п.3.1 договору сума вкладу та нарахованих відсотків скеровується на поточний банківський рахунок. Повернення грошових коштів не відбулось, тому що поточний рахунок був заблокований банківською установою.

Оскільки в подальшому сума заборгованих коштів депозиту була повернута позивачу, ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на його користь пеню за прострочення виконання зобов'язання, відповідно до п.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року було задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 - скасовано ухвалу суду апеляційної інстанції, з передачею справи до суду апеляційної інстанції.

Відповідач у письмових запереченнях на апеляційну скаргу зазначав про її безпідставність.

ОСОБА_1 подав письмову заяву в якій підтримав доводи апеляційної скарги, просив стягнути пеню відповідно до п.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» та погодитися з наведеним ним у позові розрахунком пені.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч.1 ст. 1058 ЦК України).

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п.3).

Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення.

Згідно із ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Судовим розглядом встановлено, що 09 вересня 2013 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір №00196099 про розміщення вкладу «Готівка щомісяця» із щомісячною виплатою відсотків та продовженням строку зберігання.

Відповідно до п.1.1 цього договору банк приймає від вкладника на вкладний рахунок № НОМЕР_1 грошову суму у розмірі 5600 доларів США та зобов'язується повернути вклад та сплатити відсотки за користування вкладом на умовах та в порядку, передбаченими договором.

Строк зберігання вкладу - з дати укладення договору до дати повернення вкладу 09 березня 2015 року.

У п.3.1 договору зазначено, що сума вкладу, а також сума нарахованих та несплачених відсотків повертається на картковий/поточний рахунок вкладника, відкритий в банку.

Відповідно до п. 4.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його укладення, в частині зберігання вкладу - з моменту його внесення вкладником, і діє до моменту повернення вкладнику всієї наявної суми вкладу, а в частині розрахунків - до повного виконання грошових зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається та не заперечувалось сторонами, що у період з 17 по 23 березня 2015 року ОСОБА_1 звертався до відповідача із заявами про невиконання умов депозитного договору, порушення банком своїх зобов'язань за договором, але повністю суму вкладу позивачем отримано лише 26 березня 2015 року.

З виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 з 09 по 26 березня 2015 року вбачається, що у вказаний період банком повернуто вклад в розмірі 5600 доларів США та нараховані відсотки за останній місяць. Проте реальну змогу отримати гроші за депозитним договором ОСОБА_1 не мав. Виплати проводилися: 10 березня 2015 року - 685 доларів США; 11 березня 2015 року - 600 доларів США; 12 березня 2015 року - 650 доларів США; 13 березня 2015 року - 600 доларів США; 16 березня 2015 року - 600 доларів США; 23 березня 2015 року - 645 доларів США; 25 березня 2015 року - 640 доларів США та 26 березня 2015 року - 624,79 доларів США.

З 17 по 22 березня 2015 року виплати не проводилися взагалі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач внаслідок непереборної сили не зміг виконати зобов'язання та повернути повну суму вкладу у визначений договором строк, що звільняє його від відповідальності у виді сплати пені. Зокрема, суд послався на те, що 04 березня 2015 року набрала чинності постанова Правління НБУ від 03 березня 2015 року №160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютних ринках України», відповідно до якої введено обмеження стосовно видачі грошових коштів в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, і позивачу в установлених межах була виплачена сума вкладу.

Проте повністю погодитись із такими висновками не можна.

Як встановлено судом, 04 березня 2015 року дійсно набрала чинності зазначена вище постанова Правління НБУ від 03 березня 2015 року №160, якою введено обмеження стосовно видачі грошових коштів в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, про що відповідач повідомив ОСОБА_2 листами № 50-07-02/6466 від 20 березня 2015 року та № 50-07-02/6554 від 23 березня 2015.

Враховуючи сутність пені та беручи до уваги вимоги постанови Правління НБУ, якою встановлено обмеження щодо здійснення виплат банками на певний період, не можна кваліфікувати дії ПАТ «Платинум Банк» як неналежне виконання покладених на нього зобов'язань.

Метою вищезазначеної постанови НБУ було недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей і фінансування тероризму та врегулювання ситуації на валютному ринку України.

Тому, у зв'язку з встановленням обмеження щодо видачі банками коштів під час дії постанови Правління НБУ відповідач повинен був здійснювати повернення депозитних коштів ОСОБА_1 з урахуванням цього нормативно-правового акту. Зазначене відповідає правовій позиції, що була висловлена в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-37цс16 від 11 травня 2016 року, та відповідно до ст.360.7 ЦПК України є обов'язкової для судів.

Разом з тим, відмовляючи у позові в повному обсязі суд першої інстанції не звернув уваги на доводи позивача стосовно того, що в період з 17 по 22 березня 2015 року включно виплати депозитних коштів ОСОБА_1 взагалі не проводилися, у зв'язку з чим позивач був вимушений звертатися з письмовими заявами до банку про неможливість отримати належні йому кошти.

Із письмових звернень ОСОБА_2 вбачається, що у цей період він не міг отримати грошові кошти навіть у розмірі, який був передбачений зазначеною вище Постановою НБУ. Жодних пояснень на обґрунтування невиплати у період з 17 по 22 березня 2015 року депозиту матеріали справи не містять, не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, те що відповідач не довів поважність причин неповернення належних позивачу коштів у період з 17 по 22 березня 2015 року (з урахуванням встановлених НБУ обмежень), судова колегія вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 з відповідача пеню у розмірі трьох відсотків вартості невиконаної послуги за період прострочення виконання зобов'язання, відповідно до п.5 ст.10, Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 17 по 22 березня 2015 року включно.

У позовній заяві (додатку) ОСОБА_1 навів розрахунок пені з урахуванням сплачених банком грошових сум, та зазначив, що у випадку, якщо суд з'ясує, що обмеження на видачу готівки мають «силу закону», сума позовних вимог дорівнює пені за період з 17 по 22 березня 2015 року, а саме: 76,62 долара США х 6 днів = 459,72 долара США х 23,19 гривень (курс НБУ станом на 22 березня 2015 року) = 10660 гривень.

Судова колегія не може погодитися з таким розрахунком з таких підстав.

Як зазначено вище, у зв'язку з встановленням обмеження щодо видачі банками коштів під час дії постанови Правління НБУ відповідач повинен був здійснювати повернення депозитних коштів ОСОБА_1 з урахуванням цього нормативно-правового акту, а саме - не більше ніж 15000 гривень на добу, а тому розмір пені слід обраховувати саме з 15000 гривень - виплату яких банк повинен був забезпечити ОСОБА_1, але цього не зробив.

Таким чином на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 2700 гривень: (15000х3%) х 6 днів прострочення.

Посилання відповідача на те, що вклад позивачу було повернуто 10 березня 2015 року не свідчить про виконане зобов'язання оскільки відповідно до ст. ст. 526, 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним.

Не ґрунтуються на законі та не відповідає зазначеній вище правовій позиції ВСУ заперечення ПАТ «Платинум Банк» про те, що на спірні правовідносини не поширюється дія п.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

За таких обставин рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись ч. 1 ст.303, ст.304, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 травня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 2700 (дві тисячі сімсот) гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» в дохід держави судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривень 20 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді