АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2016/16 Справа № 178/2047/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Гайдук В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського А.Б., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року

по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про виселення,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 23 квітня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 151335,00 грн. з кінцевим терміном повернення цих коштів 23 квітня 2018 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки від 25 квітня 2008 року, згідно з яким відповідач передав в іпотеку банку належний їй на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська обл., Криничанський р-н, с. Семенівка, вул. Пушкіна, 22.

Свої грошові зобовязання ОСОБА_2 належним чином не виконав, у звязку із чим рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу будинку ПАТ КБ «Приватбанк». На підставі наведеного позивач просив суд виселити ОСОБА_2 та інших осіб, які там проживають, зі спірного будинку (а.с. 2-3).

Заочним рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено (а.с. 66-68).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, неповне зясування судом обставин у справі, у звязку з чим ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі (а.с. 72-74).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 квітня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір № DZR0GA00000121 на суму 151335,00 грн. та з кінцевим терміном повернення цих коштів 23 квітня 2018 року (а.с. 5-8).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки №DZR0GA00000121 від 25 квітня 2008 року, предметом якого є житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська обл., Криничанський р-н, с. Семенівка, вул. Пушкіна, 22, який належить відповідачу на підставі договору дарування від 17 червня 2004 року (а.с. 9-11). В даному будинку відповідач мешкає з родиною : дружина, син та донька(а.с.38,39).

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки були частково задоволені та у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № DZR0GA00000121 від 23 квітня 2008 року в розмірі 652451,25 грн. звернуто стягнення на будинок загальною площею 56,90 кв.м., житловою площею 43,90 кв.м, який розташований по вул. Пушкіна, 22 в с.Семенівка Криничанського району Дніпропетровської області шляхом його продажу (а.с. 12-24).

Таким чином, встановлено, що будинок, переданий в іпотеку не був придбаний за кошти кредиту, оскільки належав відповідачу до укладення кредитного договору та договору іпотеки на підставі договору дарування від 2004 року, про що зазначено в п.35.3 договору іпотеки, а тому при виселенні відповідача та інших осіб останні повинні бути забезпечені житлом.

Це відповідає також правовій позиці ВСУ по справам № 6-1049цс15 та № 6-39цс15, які повинні враховуватись при розгляді справ сулами відповідно до ч.2 ст.214, ст.360-7 ЦПК України.

Оскільки відсутні відомості про жиле приміщення, яке може бути надано відповідачу, прийняття судом першої інстанції рішення про відмову у задоволенні позову є таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що відповідач підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» є необґрунтованими, а суд першої інстанції правомірно відмовив йому у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: