справа №619/5032/15-ц
провадження №2/619/233/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 лютого 2016 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Нечипоренко І.М.

за участю секретаря

судового засідання - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним,

установив

Позивач, після уточнення позовних вимог, просить суд ухвалити рішення, згідно якому визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Mitsubishi Lancer, 1.6, рік випуску 2008, номер шасі (кузова, рама) JMBSRCS3A8U007622, тип ТЗ загальний легковий седан-в, реєстраційний номер НОМЕР_1, укладений 25 вересня 2015 року через Торговельну фірму «Полюс» приватне підприємство між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку серії ААЕ №421318 від 25.05.2015 року посилаючись на те, що 02 вересня 2015 року вона видала відповідачу довіреність, якою уповноважила бути представником з питань, повязаних з експлуатацією, користуванням, розпорядженням належного їй зазначеного вище автомобіля. Відповідач, в порядку передоручення, видав довіреність своїй дружині ОСОБА_4 та 25 вересня 2015 року вони оформили право власності на автомобіль на імя ОСОБА_3. Про передоручення та відчуження автомобілю відповідач її не повідомляв, грошових коштів за автомобіль не отримувала. Позивач просить визнати недійсною угоду на підстав ст.. 232 ЦК України, як правочин, вчинений внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною. Представник вчиняючи правочин, не виражає власну волю. Його завдання полягає в тому, щоб реалізувати волю особи, яку він представляє. Отже, відповідач, зробивши передоручення своїй дружині, а а та свою чергу, продавши на підставі передоручення автомобіль своєму чоловікові, під час їхнього шлюбу, фактично уклав договір купівлі-продажу в своїх інтересах та інтересах своєї сімї, тому такий правочин є укладеним внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною.

У судовому засіданні відповідач та представник не визнали позовні вимоги у повному обсязі пояснивши, що відповідач з ОСОБА_2 стали спільно проживати з осені 2014 року по осінь 2015 року за адресою АДРЕСА_1. 11 грудня 2014 року через ТОВ «Примакс АВТОЗКСПОРТ» м.Харків вони придбали спірний автомобіль, заплативши за нього по 60 000грн. кожний. Оскільки він офіційно перебував в шлюбі з іншою жінкою, вирішили оформити право власності на автомобіль на ОСОБА_2 На початку вересня 2015 року позивач повідомила, що їй терміново потрібні гроші і попросила його зняти з обліку і продати автомобіль за ціну та на умовах на його розсуд, про що другого вересня 2015 року видала нотаріально посвідчену довіреність. Він вирішив залишити автомобіль собі, а гроші, витрачені ОСОБА_2 на придбання автомобіля в сумі 60000 гривень збирався повернути їй з власних можливостей, у зв'язку з чим віддав ОСОБА_2 спочатку 1000 доларів США, що на той час по курсу НБУ складало 21805грн., а решту 1750 доларів США віддав їй пізніше у кінці листопада 2015 року, а право власності на автомобіль переоформив на своє ім'я, для чого йому і знадобилося передоручення, таким чином, він повністю розрахувався з позивачем за автомобіль і тим самим виконав її волю як представник. Довіреність позивачем ОСОБА_2 шляхом звернення до нотаріуса із письмовою заявою про скасування довіреності або передоручення не була скасована.

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02 вересня 2015 року ОСОБА_2 на усному договорі доручення, уповноважила ОСОБА_3 бути її представником в усіх організаціях з усіх без винятку питань, повязаних з експлуатацією, користуванням, розпорядженням, страхуванням належного їй автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, про що видана відповідна довіреність, яка посвідчена ОСОБА_5, приватним нотаріусом Харківського МНО (а.с.4).

Як вбачається з повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей 24.09.2015 року ОСОБА_3 видав довіреність в порядку передоручення ОСОБА_4 на зазначений вище транспортний засіб (а.с.5-6).

Згідно з ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

За правилами ч. 1 ст. 1004 ЦК України повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

Згідно зі ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Таким чином, повноваження, надані представнику, на підставі довіреності, повинні виконуватися відповідно до змісту цієї довіреності та у її межах.

На підставі довіреності, як зазначено у ст. 244 ЦК України, здійснюється представництво. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Частиною 3 ст. 238 ЦК України передбачено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є.

Отже, повірений виступає від імені та за рахунок довірителя й повинен керуватися інтересами свого довірителя і діяти відповідно до вказівок, що дав йому довіритель.

Установлено, що відповідно до довідки-рахунку серії АЕЕ №421318, виданої філією № 1 ТФ»Полюс»-ПП 25.09.2015 року ОСОБА_3 продано і видано автомобіль Mitsubishi Lancer, кузов №JMBSRCS3A8U007622 (а.с.48) та на підставі заяви №73069643 від 25.09.2015 року здійснено перереєстрацію на нового власника за довідкою-рахунком (а.с.47).

25.09.2015 року на імя ОСОБА_3 видано свідоцтво про реєстрацію зазначеного вище транспортного засобу (СТХ 442968) (а.с.8).

Представник відповідача у судовому засіданні стверджував, що позивачем не надано договір купівлі-продажу від 25.09.2015 року, тому відсутній предмет спору, однак, з такими доводами погодитись не можна, оскільки відчуження транспортного засобу може бути проведено шляхом продажу через довідку-рахунок.

Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок), визначено механізм провадження торговельної діяльності у сфері оптової та роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами та мотоколясками, тракторами, самохідними шасі, самохідними сільськогосподарськими, дорожньо-будівельними і меліоративними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами та транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва (далі - транспортні засоби) та їх складовими частинами (двигуни, шасі, кузови, рами), що мають ідентифікаційні номери, а також тими транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, які перебували в користуванні і були зареєстровані в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 12 Порядку суб'єкт господарювання для продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, повинен мати довідки-рахунки.

Усі графи довідки-рахунка, акта приймання-передачі та біржової угоди заповнюються друкарським способом або від руки одним почерком, підписуються відповідальною особою суб'єкта господарювання та скріплюються круглою печаткою. У графу «вартість» вноситься вартість продажу транспортного засобу або складової частини, що має ідентифікаційний номер, у грошовій одиниці України (п. 14 Порядку).

Згідно із п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух»), а також транспортні засоби, зібрані (складені) із складових частин серійних транспортних засобів без дотримання вимог зазначеного Закону.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, є довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

З огляду на положення зазначених нормативно-правових актів слід дійти висновку, що довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця, та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу.

Звертаючись з позовом до суду, позивач просить визнати недійсним саме договір купівлі-продажу вказаного транспортного засобу, укладений 25 вересня 2015 року через торговельну фірму «Полюс» ПП шляхом укладення довідки-рахунка серії АЕЕ № 421318.

Отже, способом захисту порушеного права позивача є визнання недійсним саме договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Згідно ч.1 ст. 232 ЦПК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Відповідно до розяснень Верховного Суду України, викладених п. 22 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» - для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника; представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду під здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме штемпелю в паспорті відповідача (а.с.7), та не оспорювалося самим відповідачем ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_2, в порядку передоручення від ОСОБА_3 - являється його дружиною.

Згідно ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Нотаріально посвідченою довіреністю від 02.09.2015 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_3, в тому числі, продати за ціну та на умовах на його розсуд автомобіль та одержати належні їй від продажу гроші.

Статтею 1006 ЦК України передбачено обов'язки повіреного, де в п.3 зазначено, що повірений зобов'язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

При цьому, суд зазначає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставини передачі належних позивачу коштів за проданий автомобіль.

Таким чином, відповідач діяв в своїх інтересах, уклавши договір купівлі-продажу автомобіля відносно себе внаслідок зловмисної домовленості з ОСОБА_4

Крім того, оскільки наданою довіреністю від 02.09.2015 року власник автомобіля ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_3 представляти його інтереси, які будуть стосуватися експлуатації та розпорядження від її імені належним їй автомобілем, тобто надала повноваження лише на вчинення дій від свого імені та у своїх інтересах, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 238 ЦК України, уповноважений ОСОБА_3 не мав права оформити право власності на спірний автомобіль на своє імя.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-216, 218 ЦПК України, суд

ухвалив

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Mitsubishi Lancer, 1.6, рік випуску 2008, номер шасі (кузова, рама) JMBSRCS3A8U007622, тип ТЗ загальний легковий седан-в, реєстраційний номер НОМЕР_1, укладений 25 вересня 2015 року через Торговельну фірму «Полюс» приватне підприємство між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку серії ААЕ №421318 від 25.05.2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. М. Нечипоренко