АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/681/16 Справа: № 638/2560/15-ц Категорія: сімейні Головуючий 1 інстанції: Шестак О.І. Доповідач: Коровін С.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коровіна С.Г.,

суддів Коваленко І.П., Сащенка І.С.,

при секретарі Огарьовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просила стягнути з нього заборгованість по аліментам в сумі 25666, 66 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.06.2013 р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які знаходяться на повному утриманні позивачки. Аліменти були стягнуті в твердій грошовій сумі в розмірі по 800 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 26.03.2013 р.

Починаючи з липня 2013 р. відповідач почав сплачувати аліменти на утримання дітей, але нерегулярно та не в повному обсязі, а саме по 300 грн. на кожну дитину.

ОСОБА_2, посилаючись на розрахунок заборгованості по виплаті аліментів від 05.08.2014 р. Дзержинського ВДВС ХМУЮ за період з 26.03.2013 р. по липень 2014 р., зазначала, що заборгованість відповідача перед нею складала 18666,66 грн., а станом на 24.02.2015 р. заборгованість складає 25666,66 грн.

Позивачка зазначала, що відповідач, як батько зобовязаний утримувати дитину, крім того згідно ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Між тим згідно прохальної частини позовної заяви (а.с.3) позивачка просила стягнути з відповідача лише 25666 грн.66 коп., , що є несплачена боржником заборгованість по аліментам. Розрахунку щодо суми пені позивачкою до суду не надано.

26.05.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду запереченням на позовну заяву ОСОБА_2 про стягнення з нього заборгованості по виплаті аліментів, в якому просив відмовити в позові в повному обсязі. В обґрунтування заперечення зазначив, що заборгованість по аліментам визначається державним виконавцем і стягується за виконавчим листом, виданим на підставі рішення про стягнення коштів на утримання дитини. Однак, наявність заборгованості за виконавчим листом не є, підставою для звернення з позовом до платника аліментів про її стягнення в порядку ст.. 194 СК України, якою визначено порядок стягнення аліментів за минулий час і заборгованості по аліментам. Також ОСОБА_1 вказав, що на адресу його роботодавця 28.07.2014 надійшла постанова про звернення стягнення на його доходи, за якою з його заробітної плати вже щомісячно утримується 50% до утримання заборгованості, і задоволення позову в цій частині призведе до подвійного стягнення, оскільки існуюча сума заборгованості вже рахується за відповідачем, виконавче провадження триває і сума боргу може бути стягнена з нього на підставі ч. 4 ст. 194 СК України незалежно від досягнення дітьми повноліття. З викладеного відповідачем зроблено висновок, що позовні, вимоги заявлені безпідставно, а тому в позові слід відмовити.

Також 26.05.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про звільнення від заборгованості, в якій, з урахуванням уточнених вимог, просив звільнити його ;від сплати заборгованості по аліментам в розмірі 28424,25 грн.; судові витрати покласти на ОСОБА_2

Обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 вказав, що ;все майно, спільний бізнес залишив дружині, має лише роботу з невеликою заробітною платою, житло вимушений винаймати, а тому не має змоги платити аліменти в присудженому розмірі, але кожний місяць від самого початку він сплачує аліменти, на даний час в розмірі 50% від його заробітної плати.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог за позовом ОСОБА_2, просила звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам, зазначивши, що він сплачує аліменти, але в міру своїх можливостей. До того ж представник відповідача підтвердила суду, що заборгованість по виплаті аліментів дійсно є і навіть більше, ніж зазначила позивачка в позовній заяві, а саме в розмірі 28424,25 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції сторони подали апеляційні скарги на вказане рішення суду.

ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суд та задовольнити його зустрічний позов, вказує, що суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, за обставинами які ним були вказані в суді, а саме у звязку з тяжкою хворобою, постійним лікуванням третьої дитини.

ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її позову, вказує, що якщо заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, то вона має право на стягнення неустойки в розмірі 1 % від суми несплачених аліментів, тобто свій обовязок по утриманню двох дітей відповідач не виконує. Також посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому конкретної суми розрахунку та розміру пені, яку вона вимагає стягнути з відповідача, вона в апеляційній скарзі також не приводить.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 119 ЦПК України передбачено фору і зміст позовної заяви. Якщо рішення суду складається з таких частин як: вступна, описова, мотивувальна і резолютивна, про що прямо зазначається в ст. 215 ЦПК України, то позовна заява також містить відповідні частини: вступна, описова, мотивувальна і прохальна. У прохальній частині містяться безпосередньо позовні вимоги та зазначається ціна позову щодо вимог майнового характеру (п. 3, 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України). Прохальна частина позовної заяви ОСОБА_2 (а.с.3) містить вимог тільки про стягнення з ОСОБА_1 на її користь заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 25666 грн. 66 коп. та вимоги про стягнення судових витрат. Інших позовних вимог позовна заява не містила і на протязі розгляду справи позивачка у встановленому порядку позовні вимоги не змінювала і не збільшувала. Ніякого розрахунку щодо часу виникнення заборгованості та розміру нарахованої пені вона суду першої інстанції не надавала.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.214 ЦПК України Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається,що суд першої інстанції розгляну усі позовні вимоги як по первісному позову та і по зустрічному і в межах заявлених позовних вимог та наданих вимог та заперечень ухвалив рішення.

Оскільки позивачка, згідно прохальної частини позову, просила тільки стягнути з відповідача заборгованість по аліментам у розмірі 25666 грн. 66 коп., яка виникла у звязку із тим, що він не регулярно і не в повному обсязі їх сплачував, то суд першої інстанції розглядав саме цю позовну вимогу. Вимоги про стягнення з ОСОБА_1 неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення суд першої інстанції не розглядав, оскільки такі вимоги не заявлялися. Апеляційний суд згідно вимог ч.1 ст.303 ЦПК України також не маж повноважень вирішувати це питання.

Відмовляючи у задоволені вимог ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам суд першої інстанції виходив з того, що зазначена заборгованість утворилася у звязку із несплатою відповідачем коштів, які вже стягнуті з нього відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.06.2013 року Розмір заборгованості визначено державним виконавцем в межах його повноважень. Розмір заборгованості сторонами не оспорюється. Стягнення аліментів згідно рішення суду і заборгованість по ним повинно здійснюватися державним виконавцем в межах його повноважень в порядку виконавчого провадження. Повторного стягнення заборгованості новим рішенням суду не потребується. Крім того постановою державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ від 07.07.2015 року прийнято рішення про стягнення з боржника ОСОБА_1 аліменти у розмірі ? частини його заробітку (а.с.80).

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про звільнення від заборгованості суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що він, як батько дітей зобовязаний утримувати їх до досягнення повноліття. Наявність дітей від іншого шлюбу не є підставою до зменшення розміру заборгованості, яка виникла за час неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань і безпідставного невиконання рішення суду .

При таких обставинах суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволені первісного та зустрічного позовів. Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції і відхиляє апеляційні скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315,317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді