Справа № 2034/4723/2012
Провадження № 4-с/635/10/2016
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2016 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Полєхіна А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Письменної В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_2, в якій просила визнати дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_2, щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору з боржника неправомірними та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 29 січня 2016 року.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначила, що у відділі державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області знаходилось виконавче провадження №40823469 про стягнення з неї та ОСОБА_3 Махмуд на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (далі ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ») заборгованості у розмірі 268077,26 грн.

На початку листопада 2015 року представник ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» - ОСОБА_4, у телефонній розмові повідомив ОСОБА_1 про відкрите відносно неї виконавче провадження.

Про існування примусового виконання рішення суду ОСОБА_1 не було відомо. Постанови про відкриття виконавчого провадження та будь-якого іншого повідомлення з відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції ОСОБА_1 не отримувала.

03 листопада 2015 року представник ОСОБА_1 приватне підприємство «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ПРАВО ГРУП» в особі ОСОБА_5, ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження №40823469, того ж дня ОСОБА_1 в особі представника ПП «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ПРАВО ГРУП» отримала постанову про відкриття виконавчого провадження №40823469 від 22 листопада 2013 року та відповідно дізналась про виконавче провадження.

05 листопада 2015 року ОСОБА_1 (боржник у виконавчому провадженні) самостійно виконала рішення суду, перерахувала кошти безпосередньо на рахунок стягувача ТОВ «Кей-Колект» (стягувач у виконавчому провадженні), таким чином виконала рішення суду у повному обсязі до початку його примусового виконання, у вказаний у постанові про відкриття виконавчого провадження термін, тобто у семиденний строк.

17 грудня 2015 року представник ОСОБА_1 - ПП «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ « ПРАВО ГРУП» звернулася із заявою за Вих. №780 від 16 листопада 2015 року до ВДВС Харківського районного управління юстиції Харківської області з проханням закінчити виконавче провадження та зняти арешт з майна боржника, а саме з житлового будинку та земельної ділянки, що розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Вільхівка, вул. 50 років СРСР, буд. 65.

29 грудня 2015 року стягувач у виконавчому провадженні ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» в особі Генерального директора ОСОБА_6 та Директора з Фінансових питань ОСОБА_7, які діють на підставі статуту надіслали до ВДВС Харківського районного управління Харківської області заяву від 02 грудня 2015 року про закінчення виконавчого провадження у порядку ч. 1 п. 8. ст. 49 ЗУ «про виконавче провадження» з проханням закінчити виконавче провадження стосовно боржника ОСОБА_1 та зняти арешт з майна боржника у звязку із повним та фактичним виконанням рішення суду згідно виконавчого документу.

У січні 2016 року державний виконавець ВДВС Харківського районного управління юстиції Харківської області повідомила представника ОСОБА_1 про намір виділити в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору з боржника.

29 січня 2016 представник ОСОБА_1, отримала постанову про закінчення виконавчого провадження №40823469, та постанову № 40823469 від 29 січня 2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 26807,72 грн.

Вважають, що постанова № 40823469 від 29 січня 2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 26807,72 грн. незаконна та необґрунтована. При постановленні вищевказаної постанови державним виконавцем порушено ряд статей ЗУ «Про виконавче провадження», що підтверджується наступним.

Державним виконавцем порушено вимоги частин 2, 5 ст. 25, ч. 3 ст. 27 та ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме: державний виконавець відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області не пересвідчився чи отримано боржником копію постанови про відкриття виконавчого провадження і почав примусове виконання рішення.

Представник ОСОБА_1 приватне підприємство «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ПРАВО ГРУП» в особі ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд скарги за її відсутності та за відсутності ОСОБА_1

Старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_2, неодноразово належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, заяви про розгляд скарги за його відсутності не надав.

Представник ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, заяви про розгляд скарги за його відсутності не надав.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як розяснено в п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Згідно ст. 1291 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплює їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу», державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно ст.ст. 2, 17 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, та здійснюється на підставі виконавчих документів, у тому числі й виконавчих листів, що видаються судами.

Згідно зі ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Обов'язки і права державних виконавців визначені законодавцем у ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до вказаної правової норми державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 2 ст. 384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

За змістом ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що постановами старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_2 від 20 листопада 2013 року на підставі заяв представника ТОВ «КЕЙ -КОЛЕКТ» відкрито виконавче провадження з виконання виконавчих листів, виданих 19 листопада 2013 року Харківським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3М.М. на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованості у розмірі 268077,26 грн. та судового збору у розмірі 2680,77 грн.

Старшим державним виконавцем Аршава І.Я. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 29 січня 2016 року, в якій зазначено, що боржником добровільно у наданий строк виконавчий лист не виконано та стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 26807,72 грн.

Згідно ч.ч. 2, 5 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч.2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи.

За змістом ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобовязаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Боржник повинен бути повідомлений про відкриття виконавчого провадження з метою реалізації своїх прав та зобовязань у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Зі змісту постанов про відкриття виконавчого провадження вбачається, що боржник має право в добровільному порядку виконати виконавчі листи в семиденний строк, з моменту отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження.

Пунктом 4.1.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 (згідно з наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, враховуючи зміни, внесені наказом Міністерства юстиції України від 30 листопада 2012 року № 1765/5) передбачено, що державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

За положеннями ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказів того, що старшим державним виконавцем Аршава І.Я., відповідно до вимог ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» надіслано боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, а також належних доказів щодо отримання ОСОБА_1 зазначеної постанови раніше чим вона зазначає, старшим державним виконавцем Аршава І.Я., суду не представлено, хоча судом надавався час для надання зазначених доказів.

Отже, судом встановлено та не спростовано старшим державним виконавцем Аршава І.Я. що ОСОБА_1 отримала постанову про відкриття виконавчого провадження 03 листопада 2015 року.

ОСОБА_1 сплачено добровільно 05 листопада 2015 року суму боргу за виконавчими документами та виконавчий збір, що підтверджується копією квитанції /а.с. 176 том 1/.

Крім того, зі змісту довідки, наданої ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» вбачається, що станом на 05 листопада 2015 року у ОСОБА_1 відсутня заборгованість перед ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» /а.с. 46 том 2/.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Відповідно до статей 45, 46 Закону N 606-XIV (606-14) витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Враховуючи вищевказані норми права, витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконано примусово.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу», працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Отже, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця Аршава І.Я., щодо примусового виконання рішення є неправомірними, так як примусове виконання рішення державний виконавець мав право розпочати лише після того, як на його адресу повернулося би повідомлення про вручення ОСОБА_1 постанов про відкриття виконавчого провадження та закінчилися строки для самостійного виконання рішення.

Вищевикладене свідчить про суттєві порушення норм чинного законодавства державним виконавцем.

Отже, враховуючи вищевикладене у державного виконавця не було підстав виносити постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору, тому, суд приходить до висновку, що дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_2, щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору з боржника є неправомірними та підлягають захисту, шляхом скасування постанови від 29 січня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 197, 386, 387, 388 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2, щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 неправомірними.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Аршава І.Я. про стягнення з боржника (ОСОБА_1) виконавчого збору від 29 січня 2016 року ВП №40823469.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Харківський районний суд Харківської області протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: А.Ю. Полєхін