Справа № 203/3850/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Маймур Ф.Ф.,

при секретарі Авраменко А.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Придніпровська залізниця», третя особа Управління Пенсійного фонду України в Межівському районі Дніпропетровської області, за участю прокурора Дніпропетровської області, про визнання недійсними розпорядчих документів та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищевказана цивільна справа, в обґрунтування своїх позовних вимог за якою позивач, з урахуванням подальших уточнень своїх вимог, послався на те, що він з 22 лютого 1993 року по 17 червня 2013 рік працював у відповідача на посаді монтера колій 3-го розряду на Павлоградській дистанції (ділянці) шляху залізничного сполучення. 01 березня 2006 року відповідач видав розпорядчий документ №НЗК8/53 «Про затвердження таблиць з визначення інтенсивності руху поїздів по дільницях Придніпровської залізниці за діючим графіком руху», а 02 квітня 2012 року розпорядчий документ №ДОС-20/248 «Про затвердження таблиць з визначення інтенсивності руху поїздів по дільницях Придніпровської залізниці за діючим графіком руху», з якими позивач не був ознайомлений, а дізнався про них лише в травні 2013 року. Видання таких документів позивач вважає порушенням його трудових прав, оскільки визначення дільниці Придніпровської залізниці, на якій працював позивач, неінтенсивною позбавило його права на пільгову пенсію. За таких обставин, стверджуючи, що дільниця (ділянка) Придніпровської залізниці, на якій працював позивач, фактично була інтенсивною, він просив суд визнати вказані вище два документи відповідача недійсними, одночасно зобовязавши відповідача видати позивачу довідку про підтвердження наявності трудового стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах. (Т.1 а.с.1-4, 42, 34-37, Т.2 а.с.139-143)

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя підтримала, наполягала на задоволенні позову в повному обсязі з викладених вище підстав. Додатково в ході розгляду справи представник позивача послалась на видання відповідачем довідок для призначення пенсій своїм працівникам на протязі 20 років із посиланнями на інтенсивність руху поїздів по дільницях Придніпровської залізниці, на виникнення спірного документу відповідача від 01 березня 2006 року у 2013 році, на необхідність вираховування інтенсивності ділянки залізниці на підставі її вантажонапруженості (провізної спроможності), складення відповідачем таблиць інтенсивності, що є додатками до спірних розпорядчих документів, на підставі планових показників, а не за графіком виконаного руху, значне заниження даних цих таблиць порівняно із дійсними даними внаслідок неврахування всіх поїздів, що рухались дільницею (допоміжні, ремонтні тощо). Крім того, представник позивача в якості мотивування заявлених позовних вимог послалась і на висновки судових експертиз, проведених по справі. (Т.1 а.с.42-46, Т.3 а.с.59-61, Т.4 а.с.30-34, 205-209, 238-240)

Представники відповідача проти задоволення позову заперечували, пославшись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, надали суду письмові заперечення проти позову, вказавши, що ділянка залізниці, на якій працював позивач, згідно статистичних документів відповідача суворої звітності, на період роботи позивача не була інтенсивною, а два документи, які позивач просить суд визнати недійсними, не є розпорядчими. Крім того, стороною позивача подані суду заяви про застосування строків позовної давності, яку відповідачі мотивували тим, що позивач дізнався про існування оскаржуваних ним документів в травні 2013 року, в той час як звернувся до суду із даним позовом з пропуском тримісячного строку, встановленого ст.233 КЗпП України. (Т.1 а.с.108, Т.2 а.с.28, Т.4 а.с.223-225, Т.5 а.с.4-6)

Прокурор, третя особа в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, в звязку із чим суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за фактичної явки учасників її розгляду.

Вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивача наказом №183 від 03 травня 1990 року прийнято на посаду тракториста 8-го околотку відповідача, а наказом відповідача №90 від 22 лютого 1993 року позивача переведено на посаду монтера колії 3-го розряду 8-го околотку на Павлоградській дистанції (ділянці) шляху залізничного сполучення (дільниця сполученням Павлоград-1 Красноармійськ Придніпровської залізниці). (Т.1 а.с.151-155, Т.3 а.с.147, Т.5 а.с.12-15)

Також судом встановлено, що листом від 01 березня 2006 року №НЗК8/53 за підписом посадової особи відповідача (заступника начальника дороги по кадрам, учбовим закладам та соціальним питанням) на адресу начальників дирекцій залізничних перевезень, начальників відокремлених структурних підрозділів направлено у формі таблиці перелік дільниць Придніпровської залізної дороги із зазначенням інтенсивності руху потягів для використання при оформленні пенсій за вислугою років у відповідності до низки підзаконних актів СРСР. Відповідно до означеної таблиці на дільниці залізничного сполучення Павлоград-1 Красноармійськ Придніпровської залізниці, на якій працював позивач, за період з 1992 року по 2004 рік рух поїздів не значиться як інтенсивний. (Т.1 а.с.114, Т.3 а.с.127-128)

02 червня 2008 року при виконувачі обовязків першого заступника начальника Придніпровської залізниці проведено нараду у складі в.о. НЗД ОСОБА_5, НОК ОСОБА_6, заст.НОТ ОСОБА_7, НЧ ОСОБА_8, начальника відділу нормативних актів та аналітичної роботи юридичної служби ОСОБА_9, за наслідками якої ухвалено: розміри середньодобового руху (у парах поїздів) по станціях, до яких примикає декілька дільниць, доцільно сумувати та визначати інтенсивність, виходячи із загальних розмірів руху по станції; інтенсивність руху поїздів на дільницях придніпровської залізниці визначати щорічно протягом першого кварталу; для встановлення ступеню інтенсивності руху поїздів на дільницях залізниці використовувати графік руху пасажирських поїздів, дані статистичної звітності ЦО-4, які надаватимуться у службу перевезень службою статистики, розрахунки виконуватиме служба перевезень; перелік дільниць та станцій з оцінкою інтенсивності служба перевезень надає на дирекції залізничних перевезень та у відповідні служби для застосування при оформленні пенсій за вислугу років. (Т.1 а.с.117-118)

Листом від 02 квітня 2012 року №ДОС-20/248 за підписом посадової особи відповідача (заступник начальника служби перевезень) на адресу начальників дирекцій залізничних перевезень та начальникам служб направлено перелік дільниць ДП «Придніпровська залізниця» у формі таблиць з оцінкою інтенсивності руху поїздів для керівництва в роботі. Згідно даних таких таблиць на дільниці залізничного сполучення Павлоград-1 Красноармійськ Придніпровської залізниці, на якій працював позивач, за період з 1992 по 2012 роки рух поїздів не значиться як інтенсивний. Крім того, в матеріалах справи міститься аналогічна таблиця відповідача за період 2012-213 років, в якій також значиться неінтенсивність руху поїздів на вищевказаній дільниці залізниці. (Т.1 а.с.115-116, 119-127, Т.3 а.с.129-131, 145-146)

11 червня 2013 року відповідачем видана довідка №547, в якій вказується неможливість звільнення позивача на пенсію за вислугою років із посиланням на неінтенсивність дільниці залізничного сполучення Павлоград-1 Красноармійськ Придніпровської залізниці протягом роботи на ній позивача. (Т.1 а.с.128)

17 червня 2013 року позивача наказом відповідача №218/ос від 17 червня 2013 року звільнено із займаної ним посади монтера колії 3-го розряду 8-го околотку на Павлоградській дистанції (ділянці) шляху залізничного сполучення (дільниця сполученням Павлоград-1 Красноармійськ Придніпровської залізниці) на підставі ст.36 ч.1 п.1 КЗпП України за угодою сторін. (Т.1 а.с.134-135, Т.5 а.с.12-15)

Листом відповідача від 12 липня 2013 року №Н-21/303 повідомлено про неможливість видання відділом кадрів Павлоградської дистанції колії уточнюючої довідки позивачу про підтвердження наявності у нього трудового стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах, оскільки дільниця, на якій працював позивач, не була інтенсивною протягом часу роботи на ній позивача. Лист аналогічного змісту відповідачем було надіслано 14 жовтня 2013 року на адресу УПФ України в Межівському районі Дніпропетровської області, до якого в жовтні звергався позивач із питанням про призначення і виплату йому пенсії на пільгових умовах за вислугою років. В звязку із чим позивачу було відмовлено в призначенні відповідної пенсії. (Т.1 а.с.21, 129, Т.2 а.с.172-173, Т.4 а.с.3-5)

Разом з тим, відповідно до висновку №278/4675 від 06 серпня 2015 року судової залізнично-транспортної експертизи слідує, що фактична інтенсивність руху та ступінь інтенсивності по одноколійній ділянці Павлоград-1 Красноармійськ Придніпровської залізниці у період часу з 1993 по 2013 роки були вищими, ніж отримані при розрахунках ДП «Придніпровська залізниця» (Т.3 а.с.184-188).

Крім того, згідно висновку №4288 від 31 березня 2016 року додаткової судової залізнично-транспортної експертизи рух поїздів по одноколійній ділянці Павлоград 1 Красноармійськ Придніпровської залізниці у період часу з 1993 по 2013 роки є інтенсивним протягом усього вказаного періоду. Частота руху поїздів в середньому на добу за період з 1993 по 2013 роки на вищевказаній ділянці склала 28 пар поїздів. (Т.4 а.с.165-167)

Даним висновкам судових експертиз щодо фактичної інтенсивності руху поїздів по одноколійній ділянці Павлоград-1 Красноармійськ Придніпровської залізниці у період часу з 1993 по 2013 роки відповідають і пояснення допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та зміст довідок, які видавались Придніпровською залізницею протягом періоду роботи позивача іншим працівниками вищевказаної ділянки на підтвердження права цих працівників на пенсію за вислугою років на пільгових умовах через інтенсивність руху поїздів по означеній ділянці, на якій працював і позивач. (Т.4 а.с.9, 10, 14-18, 35-36, 48-49, 53, 81-89, 103, 109, 124-126, 137, 138)

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані положеннями Конституції України, ЦК України, КЗпП України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №583 (далі Список), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок), Правилами технічної експлуатації залізниць України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 року №411 (далі Правила).

Так, відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх зокрема у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.256 КЗпП України працівники мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку із втратою годувальника, а також за вислугу років відповідно до закону.

Положеннями ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Списку такими до такої професії належить професія монтера колії магістральних залізниць, зайнятого на поточному утриманні, ремонті колій і штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів.

Пункт 20 Порядку визначає, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно до Правил інтенсивним є рух поїздів у випадку, якщо розміри руху пасажирських та вантажних поїздів (у сумі) за графіком на двоколійних ділянках більше 50 пар і одноколійних більше 24 пар на добу.

За змістом ст.124 Конституції України, ст.2 КЗпП України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Працівники мають право на право звернення до суду для вирішення трудових спорів.

Положеннями ст.16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Нормою ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище положень законодавства, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову. Правова позиція суду, покладена в основу вказаного результату розгляду трудового спору сторін, ґрунтується на тому, що за змістом чинного законодавства, зокрема ст.11 ЦПК України, ст.16 ЦК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог, не маючи право вийти за їх межі, а право вибору та формулювання способу захисту прав позивача належить виключно позивачеві і може бути змінено лише ним. Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, що вирішується, в якому, з урахуванням подальшого уточнення (Т.2 а.с.139-143), просив суд визнати недійсним два розпорядчі документи відповідача №НЗК8/53 від 01 березня 2006 року та №ДОС-20/248 від 02 квітня 2012 року. Натомість, в ході розгляду справи судом встановлено, що означені два документи за своїм змістом та характером не є розпорядчими, фактично це супровідні листи, якими посадова особа відповідача направляла для використання в роботі певним адресатам (начальникам структурних підрозділів відповідача) таблиці, в яких містились інформативні/довідкові дані, розраховані за власними підрахунками відповідача, щодо інтенсивності чи неінтенсивності певних дистанцій (дільниць) шляху залізничного сполучення Придніпровської залізниці, в тому числі тієї, на якій працював позивач. Такі супровідні листи та додані до них таблиці самі по собі не зумовлюють виникнення, припинення чи зміну трудових та/або інших прав позивача (на відміну від прийнятих відповідачем на підставі таких документів рішень, вчинених дій/бездіяльності стосовно прав позивача), захист яких може бути здійснено в судовому порядку, а можуть бути використані як докази при розгляді справ у суді. Відтак, оскаржувані позивачем супровідні листи відповідача, як і додані до них таблиці, не можуть бути самостійним предметом судового спору, не підлягають оскарженню та скасуванню. Нормою ст.16 ЦК України та іншими нормами чинного законодавства України не передбачено такого способу захисту як визнання недійсним супровідних листів та таблиць визначення інтенсивності руху поїздів, що зумовлює необхідність відмови у задоволенні позову в частині перших двох позовних вимог.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відзначити, що в ході розгляду справи на підставі висновків судових експертиз в сукупності із іншими доказами по справі, зокрема поясненнями свідків тощо, судом встановлено помилковість даних щодо неінтенсивності руху поїздів одноколійній ділянці Павлоград-1 Красноармійськ Придніпровської залізниці у період часу з 1993 по 2013 роки, викладених у таблицях відповідача, долучених до оспорюваних позивачем супровідних листів №НЗК8/53 від 01 березня 2006 року та №ДОС-20/248 від 02 квітня 2012 року. За таких обставин використання інформації із вказаних таблиць при вирішенні питання щодо права особи на отримання пенсії за вислугою років є неприйнятним.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження сторони відповідача про неможливість прийняття судом до уваги як належних та допустимих доказів висновків судових експертиз по справі, оскільки такі заперечення представників відповідача проти вказаних висновків експертиз зводяться до непогодження із застосованим експертом і спеціалістом методу розрахунку інтенсивності руху поїздів і пропонування відповідачем свого, який і було покладено в основу таблиць інтенсивності руху, доданих до оскаржуваних позивачем листів відповідача. Однак, пропонований стороною відповідача метод розрахунку за переконанням суду не є обєктивним, оскільки не включає в себе врахування поїздів іншого рухомого господарського призначення, рух яких безумовно впливає на знос колій, а отже і на обсяг та умови роботи позивача, що, в свою чергу, є тими критеріями, які через поняття інтенсивності руху поїздів визначають наявність підстав для отримання позивачем права на пенсією на пільгових умовах за вислугою років. Не погоджується суд і з твердженнями сторони відповідача про те, що експертами перебрано на себе повноваження суду щодо тлумачення та застосування норм права, оскільки висновки судових експертиз у відповідях на поставлені судом перед експертом питання не містять тлумачення тих чи інших норм права, необхідних для вирішення даної справи. Не приймає суд до уваги посилання представників відповідача на те, що експертиза здійснена на підставі первинної документації, що не має відношення до періоду, за який робився висновок про інтенсивність руху, оскільки, як зясовано в ході розгляду справи, експертом окрім іншого використано первинну документацію за листопада-грудень 2014 року з дозволу суду, що зумовлено незбереженням відповідачем первинної документації за потрібний період. Крім того, така первинна документація використовувалась з метою зясування принципів руху рухомого складу по певній ділянці залізниці, а не шляхом сліпого копіювання даних з неї, що за умов відсутності іншої первинної документації за потрібний період, відсутністю даних про те, що незбережена документація містила суттєво інші дані, на думку суду є прийнятним.

Не підлягає задоволенню і остання позовна вимога про зобовязання відповідача вчинити певні дії видати довідку на підтвердження наявності трудового стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах, виходячи із неконкретності формулювання такої вимоги, що фактично унеможливлює належне виконання такої вимоги при її задоволенні, оскільки з її змісту є незрозумілим яким саме має бути зміст довідки (які саме пільгові умови мають бути підтверджені довідкою, обсяг трудового стажу позивача, за яким місцем роботи тощо). В свою чергу, як вказувалось вище, суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимоги, корегувати їх формулювання, уточнювати спосіб захисту, застосовуючи належний.

Крім того, підставою для відмови у задоволенні позову в цілому є пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду із даним позовом. Заяву про застосування строків позовної давності в ході розгляду справи неодноразово подавали представники відповідача, і суд вважає цю заяву такою, що підлягає задоволенню, мотивуючи свою правову позицію наступним. Так, як слідує зі змісту та характеру позовних вимог по даній справі, положень наведеного вище законодавства, спір між сторонами є трудовим, предмет спору не стосується стягнення належної працівнику заробітної плати, стягнення з працівника матеріальної шкоди, завданої підприємству, установі, організації, не стосується правомірності звільнення позивача. Отже, строк позовної давності для позивача для звернення до суду із даним позовом законом встановлено згідно ст.233 ч.1 КЗпП України тривалістю в три місці, і цей строк відраховується з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, з приводу захисту якого він звернувся до суду. Відповідно до змісту позовної заяви ОСОБА_4, в тому числі уточненої (Т.1 а.с.1-4, 34-37, Т.2 а.с.139-143, Т.5 а.с.7-8), позивач вказує на те, що дізнався про існування оскаржуваних листів відповідача №НЗК8/53 від 01 березня 2006 року та №ДОС-20/248 від 02 квітня 2012 року в травні 2013 року, в той час як із даним позовом ОСОБА_4 звернувся до суду лише 12 червня 2014 року, тобто із значним пропуском тримісячного строку позовної давності. При цьому, сторона позивача до суду з приводу поновлення вказаного строку у відповідності до ст.234 КЗпП України не зверталась, натомість представником позивача заявлено в судовому засіданні та подано в письмові формі заперечення щодо пропуску строків позовної давності (Т.4 а.с.243-245). Однак, окрім як із викладених підстав, суд не може погодитись із такими запереченнями позивача і тому, що навіть якщо взяти до уваги ті обставини, при яких зі слів представника позивача позивач довідався про оскаржувані листи відповідача щонайпізніше 30 січня 2014 року (Т.5 а.с.9-11), щодо відмови у видачі довідки про право на пенсію за вислугою років 16 жовтня 2013 року та підтвердження 06 грудня 2013 року (Т.4 а.с.244), то навіть в такому випадку тримісячний строк звернення до суду із даним позовом сплив. Подання ж позивачем раніше аналогічного позову і залишення цього позову без розгляду судом у відповідності до норми ст.265 ч.1 ЦК України жодним чином не впливає на перебіг строку позовної давності.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене позов не підлягає задоволенню в повному обсязі у звязку із пропуском позивачем строку позовної давності та обранням неналежних способів захисту.

Судові витрати у справі, враховуючи положення ст.88 ЦПК України, результат вирішення справи, предмет та характер позовних вимог, відшкодуванню і стягненню не підлягають, а мають бути віднесені на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.46, 124 Конституції України, ст.ст.2, 233, 234, 256 КЗпП України, ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст.16, 265, 267 ЦК України, п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, Списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №583 ст.ст.3, 10, 11, 57-61, 64, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_4 у задоволенні його позовних вимог до Державного підприємства «Придніпровська залізниця», третя особа Управління Пенсійного фонду України в Межівському районі Дніпропетровської області, за участю прокурора Дніпропетровської області, про визнання недійсними розпорядчих документів та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Ф.Ф. Маймур