У Х В А Л А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 15 червня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі: Попович О.В., Касьяна О.П., Савченко В.О., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банку "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року, в с т а н о в и л а: 27 листопада 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що 23 грудня 2009 року між банком і ОСОБА_4 було укладено договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 1 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевими терміном повернення, що відповідає строку дії картки (23 грудня 2010 року). У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором станом на 03 листопада 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 13 158,05 грн., що складається з: 1 172 грн 13 коп. заборгованості за кредитом, 8 241 грн 26 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, 2 879 грн 99 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 250 грн - штраф (фіксована частина), 614 грн 67 коп. - штраф (процентна складова), яку ПАТ КБ "ПриватБанк" просило стягнути на його користь із відповідача. Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено. У касаційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" просить скасувати рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року, посилаючись на порушення судами норм процесуального та матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року, оскільки вони є законними та обґрунтованими. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду із зазначеними вимогами, про застосування якого просила відповідачка. Таким чином, пролонгація договору полягає в продовженні його строку зі збереженням тих умов, на яких його було укладено, якщо інше не передбачено договором, зокрема щодо самої умови про порядок пролонгації договору. З моменту укладення договір діє та підстав для відмови в задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності немає. Установлено, що в позивача виникло право вимагати повернення кредиту згідно з умовами договору після 23 грудня 2010 року, проте, як убачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 27 листопада 2015 року, тобто з пропуском установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Судами у справі, яка переглядається, установлено, що 23 грудня 2009 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" і ОСОБА_4 було укладено договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4 договір про надання банківських послуг. Відповідно до заяви ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 1 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом без кінцевого терміну повернення. ОСОБА_4 перестала виконувати свої зобов'язання за вказаним договором, унаслідок чого в неї перед ПАТ КБ "ПриватБанк" виникла заборгованість, з 19 жовтня 2012 року (а.с. 4 зворот). Проте ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 27 листопада 2015 року, тобто з пропуском установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Останній платіж було здійснено відповідачкою 19 жовтня 2012 року, наступний платіж повинен був бути 30 жовтня 2012 року, однак з цього часу кредит не погашався. Посилання скаржника на те, що відповідачка була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг,є безпідставними, оскільки із доданих до позовної заяви Умовине містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін, не зазначено прізвище ОСОБА_4, що свідчить про те, що остання не була ознайомлена з даними Умовами та правилами надання банківських послуг. Зазначені Умови підписані лише представником Правління Банка - ОСОБА_6 (а.с.13). Таким чином, у справі, яка переглядається, судом першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно вирішено питання про застосування статей 256, 257, частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України Доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів попередніх інстанцій та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у х в а л и л а: Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» - Сокуренко Н.В. відхилити. Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів: О.В. Попович О.П. Касьян В.О. Савченко
й