Провадження № 2/311/154/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді: Сидоренко Ю.В.,

при секретарі Васюковій М.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

22.12.2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_3 зазначає, що з 02.09.1996 року він перебував у трудових відносинах з Підприємством з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький Залізорудний Комбінат» (ОСОБА_4 «ЗЗРК»), а у 2013 році звільнився за власним бажанням. Працював на посаді підземний електрозварник ручного зварювання. Посада безпосередньо була повязана з роботою в умовах дії шкідливих виробничих факторів. Загальний стаж роботи позивача становить 28 років 10 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів 16 років 04 місяця. Внаслідок довготривалої роботи в шкідливих умовах його здоровя стрімко погіршилось і він отримав професійне захворювання: Хронічний бронхіт II ст., дифузний пневмосклероз, ЛН І - II ст., хронічна сенсонервальна приглухуватість з легкою ступінню пониження слуху (ІІ ст), що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професіонального захворювання (форма П-4) від 20 лютого 2013 року.

Також у позові ОСОБА_3В, зазначає, що згідно з п.17 акта (форми П-4) виробничим фактором, що спричинив захворювання, є наявність на робочому місці ОСОБА_3: зварювальної аерозолі в мг/м3 Азота диоксид 0, 74 - 2,5 при ГДК 2,0, Азота оксид 4,96 - 5,06 при ГДК 5,0; Озон 0,097 - 0,29 при ГДК 0,1; заліза оксид 5,9 - 6,81 при ГДК 6,0; Марганець до 20 % - 0,05 - 0,23 при ГДК 0,2; Кремнія діокид аморфний 0,63 - 1,65 при ГДК 1,0; Виробничий шум 77,3 дБА - 91 дБА при ГДР 80 дБА. Професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи по професії електрозварювальником в умовах впливу зварювального аерозолю, перевищуючий ГДК, а також недосконалість машин, механізмів, які генерують виробниий шум, який перевищує ГДР. За результатами висновку обстеження Медико-соціальної експертної комісії № 005359 від 20.05.2013 року, в результаті професійного захворювання, пов'язаного з виробництвом йому було встановлено 40 % втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності, а 27.04.2015 року, після повторного обстеження Медико-соціальної експертної комісії, йому встановлено 45% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності.

На обґрунтування позовних вимог позивач також зазначає, що отримав не тільки протипоказання про умови та характер праці, йому була встановлена потреба у амбулаторному стаціонарному лікуванні, лікування у лора, санаторне лікування. До отримання хвороби він був здоровою та працездатною людиною. Але за останній рік у нього спостерігається схильність до емоційних спалахів, дратівливість, збудливість, оскільки позбавлений можливості на повноцінне, здорове життя. У звязку з цим були порушені його нормальні життєві звязки, він був позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Через стан свого здоровя він позбавлений

можливості не тільки повноцінно працювати, але і продовжувати звичний для себе спосіб життя. Він постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних переживань. Вночі він часто прокидається через задишку та постійний кашель, які завдають йому суттєвих незручностей. Він не може вести активний спосіб життя, немає можливості дихати на повні груди. Все це негативно позначається на його душевному стані, він знаходиться в пригніченому стані через те, що можливості повного відновлення здоровя немає. Окрім того, багато сил, часу та власних коштів він витратив на лікування. За останні роки він часто перебував на стаціонарному лікуванні: з 24.01.2013 р. по 06.02.2013 р. ; з 12.04.2013 р. по 23.04.2013 p.; з 11.10.2013 р. по 22.-10.2013 p.; з 21.11.2014 р. по 01.12.201- р.; з 14.04.2015 р. по 24.04.2015 р; з 12.11.2015 р. по 23.11.2015 р. Він відчуває себе втраченою людиною для своєї родини. В той же час у нього обмежилось спілкування із друзями, колегами, оскільки в колі здорових і працездатних чоловіків у нього загострюється почуття власної неповноцінності. Також він позбавлений можливості реалізувати свої уподобання та бажання, як звичайна людина, яка вела досить енергійний спосіб життя. У звязку з цією ситуацією, він відчув себе ошуканим, що негативно позначилося на його психічному стані. Крім цього, протиправні дії відповідача спричинили порушення його звичного життєвого укладу, тому що у нього з'явилась необхідність відстоювати свої права у судовому порядку, витрачати на це багато свого часу.

Компенсацію відшкодування заподіяної моральної шкоди він визначає в сумі 45000 гривень, яка обумовлена глибиною душевних страждань, значним погіршенням внаслідок цих страждань стану його здоров'я та необхідністю захищати свої права у судовому порядку, із розрахунку по 1000 гривень за кожний відсоток втрати професійної працездатності. У зв»язку з чим він вимушений звернутися за захистом своїх прав та охороняємих законом інтересів до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 «ЗЗРК» на свою користь 45000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому внаслідок отриманого професійного захворювання.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені позивачем ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить позов задовольнити у повному обсязі за викладеними у ньому підставами.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 «ЗЗРК» проти заявлених позовних вимог заперечує у повному обсязі, вважає позов ОСОБА_3 необґрунтованим, належними та допустимими доказами під час розгляду справи не доведеним та просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди відмовити у повному обсязі за обґрунтуваннями, викладеними у письмових заперечення, які в судовому засіданні підтримала повністю.

У наданих письмових запереченнях проти позову відповідач по справі ОСОБА_4 «ЗЗРК» зазначає, що з 20.05.2013 року медико-соціальною експертизою (висновок № 605359) ОСОБА_3 встановлено 40 % втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності з 01.06.2013 року - 45% втрати професійної працездатності. Відповідно до постанови КМУ від 03.12.2009 року № 1317 «Питання медико- соціальної експертизи» підставою медико-соціальної експертизи позивача став медичний висновок ЛЕК № 4/165 від 06.02.2013 року ДУ «Інститут медицини праці НАМИ України» м.Київ. Згідно висновку ЛЕК професійне захворювання ОСОБА_3 обґрунтовується: 1) клініко-діагностичними даними; 2) умовами праці; 3) профмаршрутом. Клініко-діагностичні дані свідчать про те, що починаючи з 2004 року ОСОБА_3 знаходився на «Д» обліку з приводу хронічного бронхіту. При цьому Дніпрорудненською міською лікарнею щорічно визначався придатним для роботи в умовах наявності факторів, що були шкідливими для його здоровя, в тому числі і лікарями, до сфери діяльності яких відносяться професійні хвороби, виявлені у ОСОБА_3. Це вказує або на низький професійний рівень зазначених медпрацівників, або навіть на більш серйозні проступки, а також на свідоме приховування власних захворювань та введення в оману лікарів при проходженні медогляду, доведення свого здоровя до стану, коли стало необхідним звернення до спеціалізованого профпатологічного лікувального закладу.

Законодавством працівнику надано право в разі незгоди з висновками лікарів оскаржити результати медичних оглядів, але, як свідчать документи, таких оскаржень з боку позивача не було, а отже враховуючи фактичні обставини в отриманні хронічних захворювань є і його вина. Роботодавець ОСОБА_4 «ЗЗРК» ні самим ОСОБА_3, ні медичними закладами не повідомлявся про фактичний стан здоровя, адже це могло призвести до звільнення позивача за п.2 ст.40 КЗпП.

Пенсія на пільгових умовах була оформлена ОСОБА_3 в січні 2011 року по досягненню віку 50-ти років та наявності стажу для оформлення пільгової пенсії. Це давало позивачу право звільнитися з роботи в будь-який час за власним бажанням, отримувати пенсію і не наражати себе на важку працю і шкідливі умови. Виходячи з позовної заяви та доданих до неї медичних довідок, позивач активно

почав лікуватись тільки після звільнення з підприємства. З огляду на вищевказане стверджувати у позові про те, що в колі здорових і працездатних чоловіків, друзів і колег у нього загострюється почуття власної неповноцінності - безвідповідально.

Також, у запереченнях відповідачем зазначено. що повністю виключити шкідливі фактори при роботі в підземних умовах апріорі неможливо. Як компенсацію за роботу в шкідливих умовах передбачались и передбачаються для зайнятих в них додаткові, відносно інших працівників, пільги, а саме: підвищені тарифні ставки; доплати та надбавки за важкі та шкідливі умови праці; скорочений робочий день; більш ранній вихід на пенсію за віком за списком № 1, додаткові відпустки, видача молока, санаторно-курортне та профілактичне лікування, забезпечення засобами індивідуального та колективного захисту, проходження медоглядів і ін. Ці пільги встановлювались під час роботи позивача в шкідливих та важких умовах праці, як нормативно-правовими актами на рівні держави, так і за рахунок підприємства на підставі колективного договору. Підприємство робило і робить все можливе для того, щоб нівелювати вплив шкідливих факторів на працюючих в підземних умовах. При укладанні трудового договору працівники, зайняті в підземних умовах, повідомляються про наявність шкідливих виробничих факторів. Вибір працювати в шкідливих для здоров'я умовах чи ні - це свідомий вибір працівника на підставі особистого волевиявлення.

Крім того, згідно профмаршруту, як підстави встановлення профзахворювання, до працевлаштування на підприємство ОСОБА_4 «ЗЗРК» ОСОБА_3 пропрацював по професії електрогазозварювальник 10 років 07 місяців на різних підприємствах, тобто в шкідливих умовах праці.

Державною санітарно-епідеміологічною службою в присутності комісії 12.10.2012 року була проведена перевірка по контролю за умовами праці на робочому місці підземного електрогазо-зварювальника ручного зварювання ОСОБА_3 для складання санітарно-гігієнічної характеристики умов праці згідно запиту відділення профпатології Запорізької ОКЛ від 17.09.2012 року. За результатами перевірки ДЗ «Василівська районна санітарно-епідеміологічна станція Запорізької області» складена та затверджена в.о. головного державного санітарного лікаря Василівського району ОСОБА_5 15.10.2012 року санітарно-гігієнічна характеристика умов праці.

Приймаючи до уваги вищевикладені фактичні обставини трудової діяльності позивача і встановлення йому професійного захворювання, враховуючи вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, обгрунтування її наявності та визначення її розміру відповідач просить врахувати наступне: як свідчить зміст позову, Позивач всупереч фактичним обставинам, своє професійне захворювання пов'язує винятково з трудовою діяльністю в якості підземного електрогазозварювальника на шахті «Експлуатаційна» Запорізького залізорудного комбінату і вимоги про відшкодування моральної шкоди пред'являються ним тільки до ОСОБА_4 «ЗЗРК». Але, як було зазначено вище, до влаштування на ОСОБА_4 «ЗЗРК» позивач більше десяти років позивач працював електрогазоварювальником на різних інших підприємствах, про що свідчить трудова книжка позивача. Доказів про те, що професійне захворювання виникло винятково через роботу на Запорізькому залізорудному комбінаті позивач не надав.

Під час проходження періодичних медичних оглядів, ОСОБА_3 скарг на стан здоров'я не висловлював, висновки комісії про його придатність працювати за професією, яка стала причиною профзахворювання, не оскаржував. Маючи хронічні хвороби і перебуваючи чи то в стані ремісії, чи загострення хвороб, продовжував працювати електрогазоварювальником на шахті «Експлуатаційна» ОСОБА_4 «ЗЗРК», свідомо погіршуючи стан свого здоровя і збільшуючи шкоду. При цьому він мав законне право звільнитися з роботи, піклуючись про здоровя, і отримувати пенсію, яку йому призначено з лютого 2011року. Це вказує на невиконання позивачем вимог трудового законодавства та законодавства про охорону праці. Тим самим, у встановленні ОСОБА_3 професійного захворювання є і його вина в формі грубої необережності, коли він не бажав настання несприятливих наслідків, але передбачав їх і ставився до цього байдуже або намагався їх самовпевнено уникнути.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди є моральні страждання (переживання) через ушкодження здоров'я, порушення стосунків з оточуючими людьми, порушення чи втрату нормальних життєвих зв'язків через неможливість активного громадського життя, необхідність додаткових зусиль для організації свого життя і т.п. Як вбачається з позовної заяви суттєвих змін в житті позивача не відбулося.

ОСОБА_4 по професії електрогазозварювальника передбачає пільговий вихід на пенсію при наявності відповідного стажу та досягненні 50 років, про це позивач знав і прагнув до цього ще з початку своєї трудової діяльності. Позивач звільнений з роботи не за станом здоров'я, а за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком по списку № 1. Тобто, в цьому випадку не йде мова

про втрату робочого місця та професії у зв'язку з встановленням профзахворювань, яка годувала позивача і його сім'ю, та про додаткові зусилля для організації подальшого життя. МСЕК не встановила позивачу порушення основних критеріїв життєдіяльності, таких як самообслуговування, спілкування, орієнтація, самостійність пересування, що свідчить про те, що виконувати повсякденну діяльність способом та в об'ємі звичайних людей ОСОБА_3 може. Інші уподобання та бажання, як то активне особисте життя, становлять особисте відношення позивача до цих проблем і не залежать від дій відповідача. Крім того, визначення ОСОБА_3 розміру моральної шкоди в сумі 45 000 грн., а саме по 1000 грн. за кожний відсоток втрати працездатності - є умовним і визначеним ним на власний розсуд.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримала письмові заперечення у повному обсязі за викладеними у них підставами. Просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити повністю за їх необґрунтованістю.

Вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ч.2 ст.16 ЦК України визначено загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.59 ч.2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

У відповідності до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

В силу вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із статтею 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Як передбачено положеннями ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Обов'язок належної організації охорони праці на підприємстві та забезпечення контролю за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці лежить на роботодавцеві.

Згідно ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом

моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством .

Відповідно до ст.14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню наведені норми матеріального права, оскільки зупинення, а в подальшому скасування права громадян, які потерпіли від професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції 'Закону України "Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", не позбавляє права цих громадян на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.237-1 КЗпП України та ст 1167 ЦК України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (працедавця).

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина 1); моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2); моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3).

Відповідно до положень ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суду при вирішенні вказаного питання необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Пунктом 9 вказаної Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової

інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що з 02.09.1996 року позивач ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з Підприємством з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» (ОСОБА_4 «ЗЗРК»), а у 2013 році звільнився за власним бажанням. Працював на посаді підземний електрозварник ручного зварювання, що підтверджується копією трудової книжки, що є в матеріалах справи (а.с.5-7).

Посада ОСОБА_3 безпосередньо була повязана з роботою в умовах дії шкідливих виробничих факторів. Загальний стаж роботи позивача становить 28 років 10 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів - 16 років 04 місяця. Внаслідок довготривалої роботи в шкідливих умовах позивач ОСОБА_3 отримав професійне захворювання: Хронічний бронхіт II ст., дифузний пневмосклероз, ЛН І - II ст., хронічна сенсонервальна приглухуватість з легкою ступінню пониження слуху (ІІ ст.), що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професіонального захворювання (форма П-4) від 20.02.2013 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.10-11).

Згідно з п.17 вказаного Акту (форми П-4) виробничим фактором, що спричинив захворювання, є: тривалий час роботи в умовах дії шкідливих виробничих факторів - зварювальна аерозоль в мг/м3 - азота диоксид 0, 74 - 2,5 при ГДК 2,0; Азота оксид 4,96 - 5,06 при ГДК 5,0; Озон 0,097 - 0,29 при ГДК 0,1; Заліза оксид 5,9 - 6,81 при ГДК 6,0; Марганець до 20 % - 0,05 - 0,23 при ГДК 0,2; Кремнія діокид аморфний 0,63 - 1,65 при ГДК 1,0; Виробничий шум 77,3 дБА - 91 дБА при ГДР 80 дБА. (а.с.10-11).

За результатами висновку обстеження Медико-соціальної експертної комісії № 005359 від 20.05.2013 року в результаті професійного захворювання, пов'язаного з виробництвом, ОСОБА_3 встановлено 40 % втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності, що підтверджується випискою з Акту огляду МСЕК серії АВ № 005359 від 20.05.2013 року, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.8).

27.04.2015 року після повторного обстеження Медико-соціальної експертної комісії, ОСОБА_3 встановлено 45 % втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності, що підтверджується довідкою від 27.04.2015 року, яка є в матеріалах справи (а.с.9).

Відповідно до виписки із медичної карти хворого №120, висновком центральної лікарсько-експертної комісії від 06.02.2013 року № 4/165, ОСОБА_3 встановлений основний діагноз, а саме: хронічний бронхіт ІІ ст. в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легкою ступеню пониження слуху (ІІ ст.) за класифікацією ОСОБА_6 та ОСОБА_7 захворювання професійні (а.с.12).

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2390, позивачу встановлений основний діагноз: хронічний бронхіт ІІ ст. у стані ремісії,; дифузний пневмосклероз. ЛН І-ІІ ст. захворювання професійне, також двостороння хронічна нейросенсорна приглухуватість ІІІ ст. (по класифікації ОСОБА_6) захворювання професійне (а.с.13)

Відповідно до виписок із медичних карт стаціонарного хворого відділення професійної патології та реабілітації потерпілих внаслідок аварії на ЧАЕС, позивачу встановлений діагноз: ХОЗЛ ІІ ст. (токсикоз-пильовий бронхіт ІІ ст., емфізема легких ІІ ст.), загострення середнього ступеня тяжкості ЛН 2; двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІ ст. - захворювання професійне (а.с.14, 15, 16, 17)

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем доведено безпосередній зв'язок між отриманим ним професійним захворюванням та роботою на підприємстві відповідача.

Доводи відповідача щодо відсутності його вини у заподіяні моральної шкоди відповідачу, необґрунтовані та спростовані актом форми П-4 від 20.02.2013 року про встановлення професійного захворювання у зв'язку з роботою у шкідливих умовах праці.

Також твердження відповідача про те, що, будучи обізнаним та повідомленим підприємством про негативні наслідки впливу шкідливих факторів праці на власне здоров'я, позивач ОСОБА_3 самостійно уклав трудовий договір та продовжував виконувати роботу в таких умовах тривалий час, тим самим, з власної ініціативи свідомо допустив погіршення свого здоров"я, а оскільки діюче законодавство допускає роботу у важких та шкідливих умовах праці, тому не має підстав для стягнення моральної шкоди з відповідача, - не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається саме на власника або уповноважений ним орган. З акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20.02.2013 року зазначено, що професійне захворювання у ОСОБА_3 виникло внаслідок тривалого стажу роботи по професії електрозварювальником більше 12 років в умовах впливу зварювального аерозолю, перевищуючий ГДК, а також недосконалість машин, механізмів, які генерують виробничий шум, який перевищує ГДР.

Внаслідок професійного захворювання позивач ОСОБА_3 змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, відчуває фізичну біль та переносить певні фізичні страждання, не може вести активний спосіб життя,

зміни у життєвих відносинах викликають у нього моральні страждання. Виконання робіт позивачем ОСОБА_3В, у небезпечних для здоровя умовах призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За таких обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем ОСОБА_3 захворювань, і повязані з ними фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача компенсації моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, в сумі 10 000 гривень.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, в звязку зі звільненням позивача від оплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, який становить 1378,00 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 16, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст.с.21,153.173,237-1 КЗпП України, п.п.5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст.7, 10, 11, 60, 61, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» (71674 Запорізька область Василівський район с.Мала Білозерка-4 Веселівське шосе. 7 км) на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) моральну шкоду внаслідок професійного захворювання, пов'язаного з виробництвом, в сумі - 10000 (десять тисяч) гривень.

Стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» (71674 Запорізька область Василівський район с.Мала Білозерка-4 Веселівське шосе. 7 км) судовий збір в дохід держави в розмірі 1378,00 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дати проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_8