УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, визнання недійсним заповіту, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді апеляційного суду Запорізької області від 06 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, визнання недійсним заповіту.

ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Ухвалою судді апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2015 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді апеляційного суду Запорізької області від 06 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2015 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Визнаючи апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником ОСОБА_7, на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2015 року неподаною та повертаючи її заявнику, суддя апеляційного суду вказував на невиконання заявником та її представником вимог ухвали судді апеляційного суду про залишення цієї апеляційної скарги без руху.

Проте такого висновку апеляційний суд дійшов передчасно.

За положеннями ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Як роз'яснено у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (далі ‒ Постанова) судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) (далі - Конвенція), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Установлено, що у грудні 2015 року ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_7 звернулася з клопотаннями про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, клопотанням про звільнення її від сплати судового збору за звернення з апеляційною скаргою та самою апеляційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2015 року.

Ухвалою судді апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року, поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2015 року, відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення заявника від сплати судового збору та залишено без руху апеляційну скаргу з наданням строку для виконання вимог ухвали, а саме сплати судового збору загалом у розмірі 4 221,62 грн.

Ухвалою судді апеляційного суду Запорізької області від 06 січня 2016 року апеляційну визнано неподаною та повернуто заявнику, оскільки не виконані вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Звертаючись із касаційною скаргою, заявник указує на те, що вирішуючи питання щодо судового збору апеляційним судом не враховано те, що вона малозабезпечена особа, жінка померлого інваліда Великої Вітчизняної війни І групи, ветеран війни, учасник Великої Вітчизняної війни.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняютьсяінваліди Великої Вітчизняної війни та сім'ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

Відповідно до посвідчення НОМЕР_1 (а. с. 11), виданого на ім'я ОСОБА_3, яке є безстроковим та діє на всій території України, пред'явник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що заявником не виконано вимог ухвали судді апеляційного суду.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Судові процедури повинні бути справедливими (ст. 6 Конвенції), так як особа безпідставно не може бути позбавлена конституційного права на апеляційне оскарження рішення суду.

Ураховуючи викладене та положення п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а справа ‒ передачі до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді апеляційного суду Запорізької області від 06 січня 2016 року скасувати, справу передати до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.О. Дьоміна
Судді: М.В. Демяносов А.О. Леванчук І.К. Парінова О.В. Ступак