АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гречаної Р.Т., третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник О.М. про визнання договору, нотаріальних написів недійсними та покладання обов'язку вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №753/9095/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/2018/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Домарєв О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, уточнивши який, просив: 1. Визнати недійсним договір про відступлення прав за іпотечним договором від 28 листопада 2012 року, укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення прав за іпотечним договором №2615/0908/71-085-Z-85 від 30 вересня 2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4; 2.Визнати недійсним запис, внесений 30 листопада 2012 року до Державного реєстру іпотек реєстратором приватним нотаріусом Заєць І.О. щодо іпотечного договору №2615/0908/71-085- Z -85 від 30 вересня 2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4; 3.Визнати недійсним запис, внесений 07 грудня 2012 року до Державного реєстру іпотек реєстратором приватним нотаріусом Гречаною Р.Т. щодо іпотечного договору №2615/0908/71-085- Z -85 від 30 вересня 2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4; 4.Зобов'язати приватного нотаріуса Заєць І.О. виключити запис, внесений 30 листопада 2012 року до Державного реєстру іпотек реєстратором щодо іпотечного договору №2615/0908/71-085- Z -85 від 30 вересня 2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4; 5.Зобов'язати приватного нотаріуса Гречану Р.Т. виключити запис, внесений 07 грудня 2012 року до Державного реєстру іпотек реєстратором щодо іпотечного договору №2615/0908/71-085- Z -85 від 30 вересня 2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що відповідачі порушили вимоги ст.ст.203, 215 ЦК України, а також ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.461 Закону України «Про нотаріат», п.2 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою КМУ від 22 червня 2011 року №703 та ст. 19 Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гречаної Р.Т.; третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник О.М. про визнання договору, нотаріальних написів недійсними та покладання обов'язку вчинити певні дії - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представником позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду не відповідає нормам ЦПК України та є незаконним та необґрунтованим.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, представник позивача ОСОБА_3, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_4, підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідачі по справ та третя особа в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином (т.2 а.с. 157, 158, 159, 160, 161, 167), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №2615/0908/71-085, відповідно до умов якого позивачу було надано кредитні кошти у сумі 170 000 доларів США строком користування до 30 вересня 2038 року на умовах, передбачених договором за сплатою процентів у розмірі 12,5% річних за весь строк фактичного користування кредитом (т.1 а.с.4-6).

При цьому п. 3.9 кредитного договору визначено, що при порушенні умов, передбачених п. 5.1.9 цього договору, та/або у випадках, в яких чинним законодавством України передбачено право дострокової вимоги виконання зобов'язань, забезпечених іпотекою, та/або якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені п. 3.1 цього договору Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому цим пунктом договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 30 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір №2615/0908/71-085-2-85, предметом якого є квартира №133, яка знаходиться у м.Києві по просп. П.Григоренка, 18 «А» (т.1 а.с.7- 8).

Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 березня 2015 року належна позивачу квартира є предметом іпотеки відповідно іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р., іпотекодержателем якого є ТОВ «Кредитні ініціативи» (т.1 а.с.15).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» у якого відбулася зміна назви на ПАТ «Омега Банк», та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу №15, згідно умов якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження в розмірі, що становлять ціну продажу та в порядку передбаченому даним договором (т.1 а.с. 11-12).

За змістом положень ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч. 1.3.5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» укладено договір факторингу (т.1 а.с.9-10).

Відповідно до умов п. 2.1 цього договору, Клієнт відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів і договорів забезпечення, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги Клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає Банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становлять ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором.

За умовами п. 2.2 договору факторингу з моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованостей від боржників, усі гарантії надані боржниками щодо заборгованостей стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих і несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів, у тому числі тих, які можуть виникнути в майбутньому.

За змістом п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст.514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями ст.1077 ЦК України - за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до вимог ст.1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Виходячи з положень п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року моментом вчинення правочину (договору) є його укладання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Наведені вимоги Закону свідчать про те, що договір про відступлення прав за іпотечними договорами підписаний між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» вважається укладеним не з моменту внесення запису про реєстрацію зміни іпотекодержателя у Державному реєстрі іпотек, а з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, в момент укладення спірного договору про відступлення прав за іпотечними договорами, тобто з моменту його нотаріального посвідчення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» були додержані всі вимоги, які визначені ст.203 ЦК України.

З моменту нотаріального посвідчення (укладення) договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» набув право іпотекодержателя за договором іпотеки від 30 вересня 2008 року, як це і передбачено в тексті договору, а тому, в силу зазначеного, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» мав цілком законні підстави для передачі права на іпотеку ТОВ «Кредитні ініціативи».

Згідно ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» - у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч.7 ст.З Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Таким чином, в силу ст.З Закону України «Про іпотеку», у разі недотримання умови щодо реєстрації, іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмету іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню, згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Державна реєстрація іпотек здійснюється лише з метою реалізації переважного права іпотекодержателя у задоволенні вимог за рахунок предмета іпотеки перед іншими іпотекодержателями незареєстрованих або зареєстрованих пізніше прав чи вимог на предмет іпотеки, а також надання в інтересах фізичних чи юридичних осіб інформації про обтяження нерухомого майна іпотекою або про відсутність такого обтяження, і ніяким чином не може впливати на дійсність договору про відступлення прав за іпотечними договорами.

Новий кредитор не позбавляється можливості на умовах, визначених кредитним договором, реалізувати своє право грошової вимоги, щодо якого спір вирішено в судовому порядку, оскільки це не призведе до подвійного притягнення боржника до відповідальності та не є перешкодою для укладення договору факторингу.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано жодного належного доказу тієї обставини, що договір, укладений між юридичними особами ТОВ «ФК "Вектор плюс» та ПАТ «Сведбанк», а також спірний договір факторингу укладений між ТОВ «ФК «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» від 28 листопада 2012 року порушують права або інтереси позивача.

При укладенні договорів факторингу відповідачами було додержано вимоги чинного законодавства України, зокрема, щодо форми та змісту укладання договору факторингу, а також не було допущено порушено положень ст. 1077 ЦК України, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання спірного договору факторингу від 28 листопада 2012 року, а також нотаріальних написів, пов'язаних з його укладанням недійсними та покладання обов'язку на нотаріусів вчинити певні дії.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: