У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Перша Одеська державна нотаріальна контора, Одеська міська рада, орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації, про визнання договору дарування, договору купівлі-продажу недійсними та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсними, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про вселення, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування та визнання угоди, що мала місце, купівлею-продажем, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2000 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому з урахуванням уточнень просила визнати недійсним договір дарування від 10 березня 2000 року, укладений між ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_5, і привести сторони в первісне положення; визнати недійсним договір дарування від 17 березня 2000 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, та привести сторони в первісне положення; визнати недійсним договір дарування від 05 квітня 2000 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, та привести сторони в первісне положення; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 29 квітня 2000 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_8, та привести сторони в первісне положення; визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом частини квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на житло від 26 лютого 1993 року.

У серпні 2000 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_9 звернулися до суду із зазначеним позовом, у якому просили суд визнати недійсним договір дарування, укладений між ними та ОСОБА_5 10 березня 2000 року; визнати недійсним договір дарування від 17 березня 2000 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4; визнати недійсним договір дарування від 05 квітня 2000 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6

У вересні 2000 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, у якому з урахуванням уточнень просила визнати договір дарування від 17 березня 2000 року, укладений між нею та ОСОБА_5, удаваною угодою, та визнати цей договір договором купівлі-продажу 249/625 частини квартири АДРЕСА_1.

Крім того, у вересні 2000 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила вселити її та її доньку ОСОБА_12 у квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на те, що 10 березня 2000 року вона отримала в дар від ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_9 249/625 частини указаної квартири. Незважаючи на те, що на даний час вона є власником однієї житлової кімнати площею 18,5 кв. м у спірній квартирі, та разом із неповнолітньою донькою ОСОБА_12 з 21 червня 2000 року в ній зареєстровані, вони не можуть користуватися своїм майном, оскільки ОСОБА_1 чинить їм перешкоди в користуванні цим житлом і незаконно займає кімнату площею 18,5 кв. м.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 жовтня 2013 року, у задоволені позовів ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про вселення задоволено.

Вселено ОСОБА_5 та її доньку ОСОБА_12 у квартиру АДРЕСА_1.

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду до розгляду заяви у Європейському Суді та Вищому спеціалізованому суді України в розгляду цивільних і кримінальних справ, посилаючись на те, що порушено її право власності, всі дії ОСОБА_5 щодо її житла є незаконними, а тому зазначені обставини є поважними для відстрочки виконання рішення суду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвали судів попередніх інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про відстрочку виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2013 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 не наведено виняткових підстав для надання відстрочки виконання рішення суду, а посилання заявника на те, що у Європейському суді відкрито провадження за її скаргою не відповідають дійсності, оскільки з матеріалів справи вбачається лише відправлення документів до Європейського суду 24 квітня 2015 року.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов
М.І. Наумчук