Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/393/16 Головуючий у 1 інстанції: Кучерук І.Г.
Є.У.№ 337/3201/15-ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: МКП «Основаніє» про зміну договору найму житлового приміщення та про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею та за зустрічним позовом ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Хортицький РВ у місті Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано п'ять осіб: окрім позивача ще ОСОБА_4, її донька ОСОБА_7 також ОСОБА_5, ОСОБА_6 квартира належить до державного житлового фонду і складається з ізольованої кімнати .житловою площею 10,3 кв.м., суміжних кімнат житловою площею 18,3 кв.м. та 14.4 кв.м. З осені 1996 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 у квартирі не проживають без поважних причин. Позивач став постійно проживати у квартирі з дозволу ОСОБА_8 з літа 2013 року та займає ізольовану кімнату житловою площею 10,3 кв.м., а ОСОБА_8,, з донькою ОСОБА_7 користуються суміжними кімнатами житловою площею 18,3 кв.м. та 14.4 кв.м.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, визнати ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 та змінити умови договору найму житлового приміщення виділивши у користування ізольовану кімнату житловою площею 10,3 кв.м., а ОСОБА_4, з донькою ОСОБА_7 суміжні кімнати житловою площею 18,3 кв.м. та 14.4 кв.м., місця загального користування залишити у загальному користуванні, зобов'язати третіх осіб укласти з ним окремий договір найму на кімнату.

У серпні 2015 року ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що вона з 2005 року є основним наймачем квартири АДРЕСА_2, на її ім'я відкрито особовий рахунок, укладені договори про користування електричною енергією, про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, газу, вивозу сміття. У липні місяці 2013 року вона дозволила своєму брату ОСОБА_3 тимчасово пожити у квартирі з тих підстав, що брат в результаті зловживання спиртними напоями за станом свого здоров'я потребував сторонньої допомоги, та з причини судового спору відносно належної йому на праві власності квартири він сам не бажав проживати за місцем своєї реєстрації. З 2013 року і по теперішній час ОСОБА_3 перебуває на обліку у Комунальній установі «Обласний клінічний наркологічний диспансер». У березні місяці 2014 року ОСОБА_3 продав належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_3, та у нього виникли проблеми з нарахуванням йому пенсійних виплат, оскільки він впродовж 10 днів не зареєстрував нове місце свого проживання. На неодноразові прохання брата ОСОБА_3 зареєструвати місце його проживання, 07.08.2014 року він був зареєстрований у спірній квартирі. Після цього ОСОБА_3 знов почав зловживати спиртними напрями, все частіше приходив додому у стані алкогольного сп'яніння, не приходив додому по декілька днів, повертався додому брудний та п'яний. З листопада 2014 року ОСОБА_3 зібрав всі свої речи та виїхав з квартири, фактичне місце проживання ОСОБА_3 з листопада 2014 року по сьогоднішній день не відомо.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд, визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою № 81 у будинку № 19-а по вулиці Ентузіастів у місті Запоріжжі та стягнути з нього понесені судові витрати.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано ОСОБА_5, ОСОБА_6, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_4.

Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_5.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 243грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким його позовні вимоги задовольнити повістю.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не відповідає таким вимогам.

Так, задовольняючи зустрічний позов про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, суд першої інстанції визнав ОСОБА_3 таким, що не має права користування спірним житлом.

Разом з тим, незважаючи на те, що ОСОБА_3, на думку суду, втратив право користування житлом, а отже й не може вирішувати будь-які питання пов'язані з правом інших осіб на житло, суд задовольнив його позов в частині визнання такими, що втратили право користування житлом ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Таким чином, рішення суду є суперечливим.

Крім того, рішення суду в частині визнання такими, що втратили право користування житлом ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не ґрунтується на матеріалах справи та ухвалене з численними порушеннями цивільно-процесуального закону.

Так, задовольняючи позов цій частині , суд послався на його визнання відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Натомість в справі відсутні достатні докази на підтвердження того, що зазначені особи втратили право користування житлом.

Так, заява від імені ОСОБА_5 підписана одною особою, за поясненнями сторін, батько підписав заяву за сина, який не приймав участь у судових засіданнях, хоча на час розгляду справи він досяг повноліття. Суд не досліджував питання про причини відсутності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на спірній житловій площі в тому числі і з причин неповноліття ОСОБА_6

Сам позивач у позовній заяві (а.с. 3) зазначав, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у спірній квартирі не проживають тому що ОСОБА_4 стала чинити їм перешкоди в користуванні квартирою.

За таких обставин немає підстав вважати, що визнання позову одним з відповідачів - ОСОБА_5 є достатнім для вирішення питання про позбавлення права користування житлом.

Тож позов про визнання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житлом задоволенню не підлягає.

Позов в частині зміни умов договору найму також не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЖК України член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

Виходячи з того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з огляду на надані сторонами докази, не можуть бути визнані такими, що втратили право на житло, питання про відповідність розміру житлової площі та її розмір на кожну особу має бути розрахований з урахуванням їх прав на житло.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" при поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Крім того, суттєвою обставиною, яка унеможливлює вирішення питання щодо зміни умов договору найму є незалучення до справи у якості відповідача відповідного органу управління жилим фондом.

Так, за роз'ясненнями Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» N 2, 12.04.1985, (п. 4.) в силу ст. 61 ЖК житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення.

Вони вправі, зокрема, пред'являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору найму жилого приміщення і виселення в зв'язку з систематичним порушенням правил співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень.

Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування чи місцевої державної адміністрації, або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі ст. 18 ЖК (наприклад, про визнання ордера недійсним, надання, бронювання або обмін жилого приміщення, визнання права на жиле приміщення крім випадків, коли в ньому проживають інші члени сім'ї наймача), належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду.

Вочевидь зміна умов договору найму та укладення нового окремого договору найму є питаннями, які не вирішує КП «Основаніе», залучене до участі в справі як третя особа. Про це зазначив і представник відповідача КП «Основаніе».

Натомість належний відповідач, який здійснює управління жилим фондом до справи не залучався.

Тож судова колегія не вбачає підстав для задоволення позову про зміну умов договору найму.

Щодо зустрічного позову про визнання таким, що втратив право користування житлом ОСОБА_3, судова колегія вважає, що зазначений позов також не підлягає задоволенню з таких підстав.

Підстави збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами визначені ст. 71 ЖК УРСР.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст. 212 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до пунктів 2, 4 ч. 3 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; виїзду у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов'язків.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 1 п. 10 своєї постанови "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Досліджуючи матеріали справи, судова колегія враховує, що ОСОБА_3 був зареєстрований у спірному житловому приміщенні з дотриманням вимог закону як член сім'ї наймача 7.8.2014 року.

ОСОБА_4 посилається на те, що з листопада 2014 року він забрав речі та виїхав з квартири без поважних причин.

Але у червні 2015 року ОСОБА_3 вже звернувся до суду з позовом, з якого вбачається, що він не втратив інтересу до спірного житла, посилався на існування неприязних стосунків, перешкоди, які створювала ОСОБА_4 у користуванні житлом.

Достовірних відомостей про те, що ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі тривалий час без поважних причин не надано.

Так, акт про фактичне проживання ( а.с. 45) був складений у серпні 2015 року, на час, коли між сторонами вже існував судовий спір. Крім того він суперечить заявам мешканців будинку, які були опитані в суді як свідки, щодо проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі ( а.с.54).

Сторони не заперечують проти того, що між ними існують неприязні стосунки, це вбачається і з їх звернень до правоохоронних органів.

Тож досліджуючи надані сторонами докази у їх сукупності, судова колегія не вбачає підстав для висновку, що достатньо доказів для задоволення зустрічного позову та визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що у задоволенні як основного так і зустрічного позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2015 року у цій справі скасувати .

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зміну договору найму житлового приміщення та про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: