АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №645/4273/15-ц Головуючий суддя І інстанції Бабкова Т. В.
Провадження № 22-ц/790/3302/16 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про визнання особи такою, що втратила право користуванням жилим приміщенням
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Малінської С.М.,

суддів колегії : ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря - Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Комунального підприємства «Жилкомсервіс», 3-ті особи: Фрунзенський районний відділ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, ОСОБА_6, про встановлення факту відсутності особи за зареєстрованою адресою проживання та встановлення факту обрання особою постійного місця проживання, зняття особи з реєстрації за адресою проживання, зміну договору про надання комунальних послуг, здійснення перерахунку оплати комунальних послуг, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про встановлення факту відсутності особи за зареєстрованою адресою проживання та встановлення факту обрання особою постійного місця проживання, зняття особи з реєстрації за адресою проживання, зміну договору про надання комунальних послуг, здійснення перерахунку оплати комунальних послуг, 3-ті особи: Фрунзенський районний відділ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, ОСОБА_6.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 01.12.2003 року квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить позивачу ОСОБА_3 та його сину ОСОБА_5 Вказана однокімнатна ізольована квартира розташована на 1-му поверсі 5-ти поверхового будинку, загальна площа квартири складає 30,6 кв.м. На час подання позову в квартирі були зареєстровані ОСОБА_3, його колишня дружина ОСОБА_6 та син ОСОБА_5 Відповідачка ОСОБА_6 разом із ОСОБА_5 10.03.2014 року виїхали на постійне місце проживання з м. Харкова до м. Алушта, де оселилися в будинку № 8-Б по вул. Парковій в с. Малореченське м. Алушта Автономної Республіки Крим. На адресу позивача ОСОБА_6 надіслала нотаріально посвідчену заяву від 05.11.2014р., якою повідомила Фрунзенський РВ ГУ ДМС України в Харківській області та усі компетентні органи про зміну свого постійного місця проживання разом із сином з квартири № 64 на адресу проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі заяви ОСОБА_6 та довідки Малореченської загальноосвітньої школи ОСОБА_5 був відрахований з Харківської гімназії, де навчався у період з 01.09.2004р. по 15.06.2010р. в зв'язку із переїздом на постійне місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1. 27.06.2015 року ОСОБА_5 отримав атестат про середню освіту у Малореченській загальноосвітній школі, а 03.02.2015р. поставлений на військовий облік в м. Алушта. Крім того, 24.04.2015 року ОСОБА_5 отримав паспорт громадянина ОСОБА_7 Федерації із зазначенням даних про реєстрацію за адресою : вул. Паркова, 8-Б, с. Малореченське м. Алушта Автономної Республіки Крим. На підставі викладеного, посилаючись на положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», п.6 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», позивач просив суд встановити факт відсутності ОСОБА_5 за зареєстрованою адресою проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, та факт обрання ним з 01.07.2010р. постійного місця проживання за адресою: ОСОБА_8 Республіка Крим, с. Малореченське м. Алушта, вул. Паркова, 8-Б; зняти ОСОБА_5 з 01.07.2010р. з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2; зобов'язати КП «Жилкомсервіс» змінити договір № 27/64 про надання комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.10.2005р. в частині кількості проживаючих за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з трьох на одну особу; зобов'язати КП «Жилкомсервіс» здійснити перерахунок оплати комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2, за відсутності споживачів послуг ОСОБА_5 з 01.07.2010р. та ОСОБА_6 з 10.03.2014р. по теперішній час.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про встановлення факту відсутності особи за зареєстрованою адресою проживання та встановлення факту обрання особою постійного місця проживання, зняття особи з реєстрації за адресою проживання, зміну договору про надання комунальних послуг, здійснення перерахунку оплати комунальних послуг - залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_5, в особі представника - адвоката ОСОБА_4, подано апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати заочне рішення Фрунзенського районного суду від 02.03.2016 року та ухвалити нове, задовольнивши їх у повному обсязі.

В обґрунтування апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Висновок суду про безперспективність встановлення у судовому порядку факту відсутності особи та факту обрання особою нового місця проживання через їх невідповідність підставам, що передбачені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», вважає помилковим.

Іншого способу захисту майнових прав позивача у даному випадку немає, так як відповідач є співвласником квартири, а тому його не можна позбавити права користування нею, але можна встановити факти, про які йдеться у позові. Твердження суду у рішенні про одиницю виміру тарифу з житлово-комунальних послуг за гривню за квадратний метр загальної площі житлового приміщення, а не кількість проживаючих в ньому осіб, до того ж без посилання на відповідну норму права, є хибним.

Апелянт посилається на ст. ст. 1-15, 57-61, 73, 110, 113, 256-259, 291-322 ЦПК України, положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»; п. 21 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення»; постанову Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року № 2246 «Про затвердження правил надання населенню послуг з газопостачання»; ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 19, п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України від 24.06.2004 року № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги».

Також вказує на те, що представником позивача отримані конкретні докази на підтвердження виїзду ОСОБА_5 з м. Харкова, а саме квартири АДРЕСА_3 з 01.07.2010 року, зокрема довідку Комунального закладу «Харківський навчально-виховний комплекс «Гімназія - школа І ступеня» № 24 Харківської міської ради Харківської області імені ОСОБА_9», довідку Алуштинської міської ради Автономної ОСОБА_8 Крим від 19.05.2010 року, крім того 27 червня 2015 року ОСОБА_5 отримав атестат про середню освіту у Малореченській загальноосвітній установі «Малореченська школа», 03.02.2015 року ОСОБА_5 поставлений на військовий облік в місті Алушта; 24.04.2015 року ОСОБА_5 отримав паспорт громадянина ОСОБА_7 Федерації в місті Алушта з відміткою про реєстрацію за адресою: вулиця Паркова, 8-Б, с. Малореченське, місто Алушта Автономної Республіки Крим.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради 01.12.2003 р. власниками однокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_4 є позивач ОСОБА_3 та син позивача та ОСОБА_6 - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с. 6, 64).

Відповідно до довідки дільниці № 52 Комунального підприхмтсва «Жилкомсервіс» від 05.05.2015 р. в квартирі АДРЕСА_5 на час подання позову зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.10).

Згідно наявного в матеріалах справи рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.08.2015 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірвано. (а.с. 93-94). Із змісту рішення вбачається, що з 10.03.2014 року подружжя мешкає окремо, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. 10.03.2015 року ОСОБА_6 разом із сином виїхала на постійне місце проживання до тимчасово окупованої Автономної ОСОБА_8 Крим та прийняла громадянство ОСОБА_7 Федерації.

Крім того, на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.11.2015 року, ОСОБА_6 визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 64 в будинку № 27 по вул. Рибалка в м. Харкові та зобовязано Фрунзенський РВ в м. Харкові ГУДМС України в Харківській області зняти ОСОБА_6 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_6.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_6, яка вселилася в житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_7 та отримала реєстрацію місця проживання за вказаною адресою на правах члена сімї власника житлового приміщення, понад одного року відсутня у спірному житловому приміщенні і іншої домовленості на її проживання з власником цього житла нею не досягнуто. З урахуванням того, що виходячи зі змісту положень ч. 2 ст. 405 ЦК України відсутність менш одного року без поважних причин не позбавляє права членів сімї власника житла права користування цим житлом - вимоги ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_6 такою, що втратила право користування квартирою № 64 будинку № 27 по вул. Рибалка м. Харкова, починаючи з 10.03.2014 року не ґрунтуються на вимогах закону та залишені без задоволення. (а.с. 95-97).

Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон повязує виникнення, зміну або припинення правовідносин. В ст. 256 ЦПК України наведений невичерпний перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені в судовому порядку, проте встановлення у судовому порядку також інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, пов'язано з умовою, що законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання.

За таких обставин правових підстав для встановлення у судовому порядку факту відсутності особи та факту обрання особою нового місця проживання суд не вбачав. Через відсутність підстав, передбачених ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», суд вважав, що вимоги позивача щодо зняття ОСОБА_5 з реєстрації за адресою розташування квартири № 64 будинку № 27 м. Харкова, співвласником якої він є поряд з позивачем, задоволенню не підлягають.

Суд також зауважив, що наявна в матеріалах справи копія заяви ОСОБА_6 з проханням зняти її та неповнолітнього на той час сина ОСОБА_5 з реєстраційного обліку за вказаною адресою в зв'язку з їхньою реєстрацією за адресою: Республіка Крим, м. Алушта, с. Малореченське, вул.. Паркова, 8-Б, посвідчена нотаріусом Алуштінського міського нотаріального округу ОСОБА_8 Крим ОСОБА_10 05.11.2014р., відповідно до положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не створює правових наслідків та у сенсі положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» також не є підставою для зняття відповідача ОСОБА_5 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_6.

Надана до матеріалів справи представником позивача копія заяви ОСОБА_5 від 30.06.2015р., в якій він повідомляє Фрунзенський районний суд м. Харкова про визнання позову ОСОБА_3, суд вважав, що підставою для задоволення позову бути не може, з врахуванням відсутності у суду об'єктивних даних про належність підпису на ній безпосередньо відповідачу.

Крім того, суд зазначив, що доводи ОСОБА_3 про відсутність ОСОБА_5 за місцем реєстрації з 01.07.2010 р. спростовуються змістом наданої ним же заяви від імені ОСОБА_5, в якій відповідач зазначає іншу дату виїзду в ОСОБА_8 Крим - 10.03.2014 р. Більш того, про виїзд сина то дружини з місця реєстрації саме 10.03.2014р. позивач ОСОБА_3 вказував у первісному позові, про це також зазначається і в рішеннях Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.08.2015 р. та від 24.11.2015 р.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач просить встановити факт відсутності з 01.07.2010 року, що спростовується рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2015 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, яким встановлено, що сторони з 10.03.2014 року мешкають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, не ведуть спільне господарство. (а.с. 93-94).

Інші позовні вимоги ОСОБА_3, а саме зняти ОСОБА_5 з реєстрації в квартирі АДРЕСА_8 з 01 липня 2010 року; зобовязати КП «Жилкомсервіс» змінити договір № 27/64 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.10.2015 року в частині кількості проживаючих в ІНФОРМАЦІЯ_4 осіб з трьох на одного; зобовязати КП «Жилкомсервіс» здійснити перерахунок за житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_8 за відсутності споживачів послуг ОСОБА_5 з 01 липня 2010 року і ОСОБА_6 з 10 березня 2014 року по теперішній час, мають похідне значення від першої вимоги про встановлення факту відсутності особи за зареєстрованою адресою проживання, тому також задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, рішення суду є законним і обґрунтованим, судом повно та всебічно досліджені надані докази, їм надана належна оцінка і, згідно встановленого, ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213 - 215 ЦПК України, тому підстав для його скасування не вбачається, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 і залишає рішення без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді :