01 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючий суддя: Качан В.Я.
Судді: Шиманський В.Й., Кравець В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, за участі третьої особи: одинадцятої Київської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування, -
У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається порушення норм матеріального та процесуального права неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення представника позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - ОСОБА_3, який з'явився в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 14.04.1978 державним нотаріусом Першої КДНК було видано ОСОБА_4, яка є бабусею ОСОБА_1, свідоцтво про право на спадщину на 2/10 частини житлового будинку з надвірними приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1, право власності на вказану частину житлового будинку було зареєстровано в КБТІ, про що свідчить копія технічного паспорта на будинок (а.с. 5, 22-27).

Справа 752/19091/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7197/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Новак А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, її майно успадкувала ОСОБА_7.

Рішенням Московського районного суду м. Києва від 11.05.1999 за ОСОБА_7 визнано право власності на 2/5 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Верховного Суду України від 17.10.2001 вказане рішення Московського районного суду м. Києва від 11.05.1999 залишено без змін.

Право власності на частину будинку не зареєстровано.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла, після чого, в строк передбачений законодавством щодо прийняття спадщини, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Одинадцятої КДНК із заявою про прийняття спадщини.

15.11.2013 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Одинадцятої КДНК із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно, а саме, на 2/5 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1.

15.11.2013 Одинадцятою КДНК винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із відсутністю реєстрації права власності на вказану частину житлового будинку.

Вирішуючи питання про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду для огляду оригіналів документів, як письмових доказів у справі, копії яких приєднані до матеріалів позовної заяви.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з тих підстав, що судовому засіданні достеменно встановлено, що представником позивача зазначені оригінали документів надавалися суду для огляду. Крім того, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача від 01.03.2016 про витребування доказів, в задоволенні якого ухвалою суду від 17.03.2016 було відмовлено.

Відповідно до ст. ст. 57, 59, 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 64 ЦПК України якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Таким чином, позивачем надано суду належні та допустимі докази щодо предмета доказування, тому висновки суду про те, що позивачем не надано жодного оригіналу документа є хибними.

Крім того, вирішуючи питання про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано жодного документального підтвердження щодо наявності правовстановлюючого документу про право власності на спірне житлове приміщення за ОСОБА_7

Однак, такий висновок суду першої інстанції є хибним, оскільки судом не взято до уваги те, що рішенням Московського районного суду м. Києва від 11.05.1999 за ОСОБА_7 визнано право власності на 2/5 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1, а відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ.

Тобто, право власності на 2/5 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_7 рішенням суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції в повній мірі не досліджено матеріали справи та не взято до уваги докази, які містяться в матеріалах справи, внаслідок чого суд дійшов хибного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав ненадання суду позивачем письмових документів.

Відповідно до ст. ст. 328, 331 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 не зареєструвала право власності на 2/5 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1, яке виникло в неї на підставі рішення суду від 11.05.1999, що перешкоджає отриманню свідоцтва про право власності на спадкове майно після її смерті позивачем.

Відповідно до роз'яснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що позивач позбавлена можливості реалізувати право на спадкування спірного майна, оскільки державна реєстрація речових прав на частину спірного будинку спадкодавцем не була здійснена, при тому що право власності на спірне спадкове майно було визнано за спадкодавцем рішенням суду. За таких обставин, зареєструвати таке право за померлим відповідно до норм чинного законодавства України не вбачається можливим.

Постановою від 15.11.2013 нотаріуса Одинадцятої КДНК було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку із відсутністю реєстрації права власності на вказану частину житлового будинку за спадкодавцем.

Винесена нотаріусом постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії унеможливлює оформлення позивачем спадщини у позасудовому порядку.

Враховуючи викладене та обставини справи, відсутність реєстрації права власності на спадкове майно за спадкодавцем, позбавляє нотаріальну контору можливості видати спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне майно, проте не позбавляє позивача права на спадщину. Оскільки сумніви того, що 2/5 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1належала спадкодавцеві ОСОБА_7 відсутні, тому колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

За таких обставин, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року ухвалено з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, за участі третьої особи: одинадцятої Київської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Київської міської ради, за участі третьої особи: одинадцятої Київської державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинкуАДРЕСА_1 в розмірі 1/5 частини в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_7.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: