Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Косигіна Л. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Худякова А.М., Григорусь Н.Й.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на п

редмет іпотеки

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 березня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом, в якому просило в рахунок виконання основного зобов'язання у розмірі 1135268 грн. 33 коп. звернути стягнення на іпотечне майно трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1, шляхом передачі квартири у власність Банку.

В обґрунтування позову посилалося на те, що 30.03.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 7/2006/фн-ТТ499, згідно з яким остання отримала кредит в сумі 64200 швейцарських франків строком до 30.03.2027 року зі сплатою 8,99 % річних. На забезпечення даного зобов'язання в цей же день між сторонами укладено договір іпотеки вищевказаної квартири, вартість якої встановлена 227420 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою кредитного зобов'язання, станом на 09.09.2014 року виникла заборгованість в сумі 1135268 грн. 33 коп., з якої:

- 760675 грн. 42 коп. борг за кредитом;

- 374592 грн. 91 коп. борг за відсотками.

Оскільки відповідачка заборгованість не сплачує, Банк просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27.03.2015 року у задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив з того, що об'єкт обтяження підпадає під дію норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне дослідження обставин справи, просить рішення скасувати, ухвалити нове про задоволення позову. Зокрема, Банк зазначив, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути застосований до даних правовідносин, які виникли до набрання ним чинності, оскільки в Законі встановлені норми, які погіршують становище іпотекодержателя. Крім того, даний Закон носить тимчасовий характер і Банк в майбутньому матиме право реалізувати рішення суду про звернення стягнення на іпотечне майно.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 23.11.2015 року заочне рішення скасовано, позов задоволено. У рахунок виконання основного зобов'язання щодо сплати заборгованості в сумі 1135268 грн. 33 коп. за кредитним договором № 7/2006/фн-ТТ499 від 30.03.2006 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1, звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, вартістю 656065 грн., шляхом визнання права власності на неї за ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2016 року рішення апеляційного суду Житомирської області від 23.11.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення апеляційного суду, суд касаційної інстанції зазначив, що установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Проте, судом не враховано, що не може бути реалізований такий спосіб захисту порушеного права, як звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього, оскільки право власності на іпотечне майно перейде до позивача з моменту набрання законної сили рішенням суду.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Встановлено, що 30.03.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 7/2006/фн-ТТ499, згідно з яким остання отримала кредит в сумі 64200 швейцарських франків на строк до 30.03.2027 року зі сплатою 8,99 % річних (а.с. 8-19 том 1).

В цей же день, з метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором, між сторонами укладено іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 77,38 кв.м., в т.ч. жилою 44,2 кв.м., вартістю 227420 грн. (а. с. 20-23, 104-107 том 1).

Станом на 21.10.2015 року вартість іпотечної квартири визначена в сумі 656065 грн. (а.с. 183 том 1).

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «УкрСиббанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» права вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 34-35, 101-102, 143-166 том 1). Даний договір ніким не оспорюється.

21.01.2012 року ОСОБА_1 було надіслано повідомлення про відступлення первісним кредитором свого права вимоги за кредитним та забезпечувальним договорами (а.с. 167-169 том 1).

Оскільки умови кредитного договору відповідач не виконувала належним чином, станом на 09.09.2014 року утворилась заборгованість в сумі 1135268 грн. 33 коп.(а.с. 29, 170-174 том 1), з якої:

- 760675 грн. 42 коп. борг за кредитом;

- 374592 грн. 91 коп. борг за відсотками.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, при вирішенні даної категорії справ слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 року по справі № 6-1851цс15.

Враховуючи наведене, можна дійти висновку, що Закон України «Про іпотеку» надає право іпотекодержателю звернути стягнення на іпотечне майно шляхом позасудового врегулювання спору на підставі окремого договору або відповідного застереження в іпотечному договорі (ст. 36 Закону): передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у порядку, встановленому ст. 37 Закону, чи від свого імені продати предмет іпотеки у порядку, встановленому ст. 38 Закону, або за рішенням суду (ст. 39 Закону) з встановленням судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. При цьому, захистити своє право на іпотечне майно при застосуванні ст. 37 Закону іпотекодержатель може при дотриманні умов договору.

З системного аналізу правової позиції Верховного Суду України, умов іпотечного договору від 30.03.2006 року та вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку», колегія суддів приходить до висновку, що ПАТ «Дельта Банк» набуває можливість реєстрації права власності на іпотечне майно згідно застереження в іпотечному договорі за наявності заборгованості по основному договору та дотриманні процедури позасудового врегулювання спору, тобто на підставі договору.

Встановлено, що згідно п. 4.1. іпотечного договору від 30.03.2006 року іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема, у разі невиконання, або неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором.

Звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (п. 4.2 договору).

Пунктами 5.1, 5.2. вищевказаного договору передбачено, що у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1. цього договору, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. В повідомленні іпотекодержатель зазначає який зі способів задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачені ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», застосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог.

Відповідно до п. 5.3. іпотечного договору, у разі застосування передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя, право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке ідеться в п. 5.1 цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що 11.09.2014 року Банк надіслав відповідачці Лист-Вимогу про необхідність сплатити поточну (прострочену) заборгованість в сумі 14561 швейцарських франків в строки, передбачені законодавством та договором (а.с. 30-31 том 1). Крім того, Банк зазначив, що у разі незадоволення цієї претензії, він буде вимушений захищати свої майнові права шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або звернення до суду з вимогою про примусове стягнення боргу на загальну суму 82495,05 швейцарських франків. Окрім того, можуть бути застосовані положення ст.ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку», тобто звернення стягнення шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки та/або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Отже, оскільки ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовом про визнання за ним права власності на іпотечне майно, порядок набуття якого у такий спосіб передбачено для позасудового врегулювання спору на підставі договору (ст. 36 Закону України «Про іпотеку»), а не у судовому порядку (ст. 39 Закону України «Про іпотеку»), вказані вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 березня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Судді