Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"12" лютого 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В., при секретарі Мащенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати з компенсацією втрати частини доходів у звязку із порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Азовзагальмаш», де їй перестали виплачувати заробітну плату. Позивача було звільнено за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію, згідно статті 38 КЗпП України. Після звільнення остаточний розрахунок із позивачем проведений не був. Розмір заборгованості по заробітній платі складає 7537,43 грн. Крім того, відповідач протиправно не сплачує компенсацію за затримку розрахунку у розмірі 1011,49 грн. У звязку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за весь час затримки з 13.10.2015р. по 23.11.2015 року із розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 36,83 грн. за 30 середньомісячних робочих днів, у сумі 1104,80 грн., а також за час розгляду справи в суді по день винесення рішення по справі. Також зазначає, що у звязку із порушенням її права на заробітну плату їй була завдана моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 1000,00 грн. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 7537,43 грн. з компенсацією за затримку розрахунку у розмірі 1011,49 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 13.10.2015р. по 23.11.2015 р. у розмірі 1104,80 грн., середній заробіток за час розгляду справи у суді по день постановлення рішення, моральну шкоду у сумі 1000,00 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 292,32 грн.

У лютому 2016 року позивач збільшила позовні вимоги. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 7537,43 грн. з компенсацією за затримку розрахунку у розмірі 1028,17 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 13.10.2015р. по день постановлення рішення судом, моральну шкоду у сумі 3000,00 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 292,32 грн.

Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач надав письмові заперечення, в яких позов визнав частково та підтвердив, що існує заборгованість підприємства із заробітної плати перед позивачем в розмірі 7537,43 грн. та з компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків її виплати у розмірі 1028,17 грн. Вказав, що сума середньоденного заробітку позивача дійсно становить 36,83 грн. При цьому зазначив, що згідно табелю обліку робочого часу в день звільнення 12.10.2015 року позивач не працювала (цей день у табелі відмічений літерою «М», що відповідно до листа від 24.02.2014 року вих.№529-104 є днем відсутності працівника на роботі в разі простою), а тому відповідно до вимог статті 116 КЗпП України повинна була предявити відповідну вимогу про розрахунок. Позивач на адресу відповідача з вимогою про розрахунок не зверталась, тому відповідач не порушив строки розрахунку при звільненні, передбачені ст.116 КЗпП України, у звязку із чим такою вимогою слід вважати день звернення ОСОБА_1 до суду із позовом 26.11.2015 року.

Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Судом встановлено, що позивач з 05.01.2011 року по 12.10.2015 року працювала у відповідача, що підтверджується записами в її трудовій книжці.

12.10.2015 р. позивач була звільнена з підприємства за власним бажанням у звязку із виходом на пенсію, згідно статті 38 КЗпП України.

За період роботи позивача їй нараховувалась заробітна платня.

Згідно наданої відповідачем довідки № 238/ро-15 від 20.01.2016р. сума заборгованості по заробітній платі з урахуванням вже утриманих обовязкових податків та зборів перед ОСОБА_1 за період її роботи з листопада 2014р. по жовтень 2015р. складає: листопад 2014р. 393,55 грн., грудень 2014р. 751,52 грн., січень 2015р. 158,39 грн., лютий 2015р. 619,61 грн., березень 2015р. 626,31 грн., квітень 2015р. 653,43 грн., травень 2015р. 733,19 грн., червень 2015р. 752,31 грн., липень 2015р. 736,81 грн., серпень 2015р. 735,09 грн., вересень 2015р. 811,63 грн., жовтень 2015р. 565,59 грн. (в т.ч. компенсація за невикористану відпустку 248,41 грн.), а всього 7537,43 грн.

Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується власною довідкою відповідача та його письмовими поясненнями, внаслідок цього по сьогоднішній день існує заявлена позивачем заборгованість по заробітній платі в розмірі 7537,43 гривень з вирахуванням вже сум, які підлягають утриманню як обовязкові податки та збори, тому вказана сума заборгованості підлягає стягненню в судовому порядку.

Стосовно вимог позивача про стягнення суми компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати суд керується наступним.

Судом було встановлено, що відповідач по сьогоднішній день має заборгованість з виплати нарахованої заробітної плати за період роботи позивача з листопада 2014р. по жовтень 2015р.

У випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу статтями 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати» встановлено обовязок підприємства будь-якої форми власності здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів. Така компенсація громадянам провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів.

Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обовязок здійснити позивачу компенсацію, передбачену Законом.

При розрахунку сум компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд керується наступним.

Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 (надалі за текстом - Порядок).

Згідно пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку до Порядку.

Позивачем було заявлено уточнюючі вимоги про стягнення суми компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків її виплати у розмірі 1028,17 грн.

Відповідач в своїх запереченнях погодився із заявленою сумою та представив до суду лист від 28.01.2016 року, в якому приведено розрахунок суми компенсації за період з листопада 2014 року по жовтень 2015 року в загальній сумі 1028,17 грн., що на думку суду, відповідає встановленому Порядку.

У представленому відповідачем розрахунку зазначені положення Порядку були дотримані та проведено нарахування індексу споживчих цін за період невиплати заробітної плати з листопада 2014 року по жовтень 2015 року шляхом множення місячних індексів інфляції опублікованих Держкомстатом за період з наступного місця, в якому виникла заборгованість по заробітній платі.

У звязку із цим суд вважає, обґрунтованим та доведеним розмір нарахованої компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 1028,17 грн., яка має бути стягнута у судовому порядку.

Одночасно з цим, судом також було встановлено, що позивач в день свого звільнення 12.10.2015 року не працювала, що підтверджується табелем обліку робочого часу, де в графі за 12 жовтня 2015 року стоїть позначка «М», яка відповідно до листа ПАТ «Азовзагальмаш» від 24.02.2014 року вих.№529-104 є днем відсутності працівника на роботі в разі простою. В такому випадку відповідно до вимог статті 116 КЗпП України позивач мав обовязок предявити до відповідача вимогу про проведення остаточного розрахунку. Відповідно до змісту статті 116 КЗпП України обовязок працівника звернутися до працедавця із вимогою про здійснення остаточного розрахунку виникає у випадку, якщо працівник в день звільнення не працював. При цьому суд зауважує, що наведена норма не виділяє окремо причин невиконання трудових обовязків працівником в день його звільнення. Такими причинами серед інших можуть бути простій підприємства.

Відповідно до статті 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Отже, перебування підприємства в режимі простою та не виконання позивачем роботи у вказаний час, а саме в день свого звільнення, є тим випадком коли, працівник згідно статті 116 КЗпП України має додатково предявити вимогу про розрахунок і лише після предявлення такої вимоги про розрахунок у працедавця виникає обовязок його проведення та можлива відповідальність за статтею 117 КЗпП України.

Позивач не надала до суду доказів того, що вона зверталась із заявою до відповідача про виплату їй суми заборгованості по заробітній платі, а тому такою вимогою про розрахунок слід вважати звернення із позовом до суду 26.11.2015 року.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

За таких обставин з урахуванням положень ст.ст.116, 117 КЗпП України, позивач має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дати звернення до суду із позовом, тобто з 26.11.2015 року по день ухвалення рішення, оскільки станом на теперішній час відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного.

Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Позивачем був наданий до суду власний розрахунок середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували дню звільненню.

Згідно наданого позивачем розрахунку середньоденна заробітна плата позивача становить 36,83 грн.

Відповідач у своїх письмових запереченнях повністю погодився із розрахованим позивача розміром середньоденного заробітку у сумі 36,83 грн. і не заперечував цю обставину та не наполягав на її доведенні згідно вимог ст. 61 ЦПК.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Крім того, нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також за принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зважаючи на вказані принципи та обставини того, що суд не може вийти за межі позовних вимог позивача, який в своєму позові наполягає на розмірі середньоденного заробітку в розмірі 36,83 грн., а відповідач повністю визнає вказаний розмір, тому вказана обставина не підлягаю доведенню іншими доказами, та вважається судом встановленою у зазначеному розмірі - 36,83 грн.

За даними представленого відповідачем графіку № 1 для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години (8 годин 12 хвилин) на 2015 рік середньостатистична кількість робочих днів позивача за період з 26.11.2015р. по 31.12.2015р. складає 26 днів.

За даними листу Міністерства соціальної політики України від 20 липня 2015 року №10846/0/14-15/13 середньостатистична кількість робочих днів на 2016 рік за період з 01.01.2016р. по 12.02.2016р. складає 29 днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 26.11.2015р. по 12.02.2016р. складає 2025,65 грн. (55 днів х 36,83 грн.).

Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 2025,65 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 3000,00 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, період виниклої заборгованості по заробітній платі, розмір заборгованості, що утворилася, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав.

Також суд враховує, що позивач є особою похилого віку, має низку захворювань, що потребує додаткових витрат на купування ліків, також у звязку із невиплатою заробітної плати, вона не має змоги провести перерахунок пенсії.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди у розмірі 500 грн.

У відповідності до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать, у тому числі, витрати на правову допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи, витрати на правову допомогу, понесені позивачем, а саме складання позовної заяви, підготовка пакету документів для звернення особи до суду, складання запиту на отримання відомостей про заробіток, графік робіт особи, проведення розрахунку середнього заробітку та консультація складають 292,32 грн. Позивач має право на відшкодування судових витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачем не надано достатніх доказів у підтвердження витрат, повязаних зі складанням адвокатом запиту на отримання відомостей про заробіток, графік робіт ОСОБА_2, а тому вважає достатньою суму у відшкодування судових витрат, яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідача у розмірі 243,60 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 487,20 грн. за вимоги майнового характеру та 487,20 грн. за вимоги немайнового характеру, а всього 974,40 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 115, 117, 233, 237-1 КЗпП України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати з компенсацією втрати частини доходів у звязку із порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд.1, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка мешкає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, заборгованість по заробітній платі в сумі 7537,43 грн. (сім тисяч пятсот тридцять сім гривень 43 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд.1, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка мешкає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків виплати заробітної плати в розмірі 1028,17 грн. (одна тисяча двадцять вісім гривень 17 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд.1, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка мешкає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.11.2015р. по 12.02.2016р. в сумі 2025,65 (дві тисячі двадцять пять гривень 65 коп.) з утриманням ПАТ «Азовзагальмаш» з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд.1, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка мешкає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, у рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у сумі 500,00 (пятсот) грн., а також судові витрати на правову допомогу у розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд.1, ) на користь держави судовий збір у розмірі 974,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський райсуд м. Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д. В. Кузнецов