Справа № 530/801/16-ц
Номер провадження 2/530/479/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2016 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., при секретарі Бедюх Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Кирило-Ганнівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, третя особа Зіньківська державна нотаріальна контора про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до ОСОБА_2, Кирило-Ганнівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, третя особа Зіньківська державна нотаріальна контора про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

В судове засідання позивач не з»явився, направивши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог.

Відповідач, Кирило-Ганнівська сільська рада, Зіньківського району, Полтавської області в судове засідання не з»явилася, але направила заяву про розгляд справи за її відсутності та про визнання позовних вимог.

Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру в Зіньківському районі Полтавської області в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав і просять розгляд справи провести без їх участі.

Зачитавши заяву позивача, який підтримав свої позовні вимоги, заслухавши відповідача, ОСОБА_2, який позовні вимоги визнав повністю, зачитавши заяви відповідача, Кирило-Ганнівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, яка позовні вимоги визнала та дослідивши наявні матеріали справи, знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги і вони знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, суд приймає вказане визнання позову, оскільки такі дії відповідача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що вказані позовні вимоги є цілком доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у вказаному обсязі.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України: Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, враховуючи місцезнаходження, позов предявляється за правилами виключної підсудності до Зіньківського районного суду Полтавської області за місцем знаходження земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України спадщина здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину, яка незалежно від часу прийняття належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ( 280/97-ВР ), основні терміни, використані в цьому Законі, мають таке значення: зокрема, територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5 Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Відповідно до ст.10 цього ж Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Пленуму Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. Про судову практику у справах про спадкування роз'яснив, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права за укладеним договором.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Судом встановлено, що 08.12.2014 року в с.Тахтаулове, Полтавського району, Полтавської області у віці 89 років помер батько позивача ОСОБА_3, свідоцтво про смерть видане Кирило-Ганнівською сільською радою Зінківського району, Полтавської області (а.с.6).

Спадкоємець ОСОБА_4 07.12.2004 року заповітом, посвідченим секретарем Кирило-Ганнівської сільської ради Зінківського району та зареєстрованим № 74, заповідав своє майно - земельну ділянку ( пай) площею 5.11 га згідно державного акту на право приватної власності на землю серія 11-ПЛ №. 000584, виданого Кирило-Ганнівською сільською радою Зінківського району Полтавської області 10.05.2001р. синові ОСОБА_1 (Позивачеві).

Відповідно до ст.1255 ЦК України, посадові особи які посвідчили заповіт мають дотримуватися таємниці заповіту, а зміст заповіту має бути оголошеним під час відкриття спадщини, у визначений час заповіт не оголошувався.

Заповіт зберігався у спадкодавця, який за життя проживав самостійно с. Романи, Зінківського району, та не повідомляв позивача про своє рішення викладене у заповіті та із самим заповітом не ознайомлював, про наявність вищезазначеного заповіту позивач довідався випадково лише у листопаді 2015 року, і звернувся із заявою до Зінківської державної нотаріальної контори про оформлення права спадщини та майна у свою власність відповідно до розпорядження спадкодавця, але нотаріальною конторою позивачу відмовлено в оформлені спадщини, в звязку з пропущенням шестимісячного строку подання заяви.

Брат ОСОБА_2, про заповіт повідомив позивача у листопаді 2015 року, тобто через 11 місяців з дати відкриття спадщини, він показав ОСОБА_1 заповіт, сказавши, що батько заповідав позивачу земельний пай, але самого заповіту не передав, позивача право власності на земельну ділянку (пай) визнає повністю.

В зв'язку з відсутністю будь-яких документів, та самого заповіту, позивач звернувся до секретаря Тахтаулівської сільської ради ОСОБА_5 за наданням роз'яснень, ОСОБА_5 роз'яснив йому, що він має звернутися із заявою до нотаріальної контори для оформлення спадщини. Одночасно він в його присутності зателефонував в СБК "Росія", де його повідомили, що до них звертався ОСОБА_2 з вимогою про отримання грошових коштів за оренду паю, але йому було відмовлено, в зв'язку з наявністю заповіту на позивача ім'я. Одночасно ОСОБА_1 було заявлено в СБК "Росія" про прийняття паю та визнання ОСОБА_1 права власності на пай, СБК "Росія" визнало позивача право на власність пайової землі, та було роз'яснено, що він має оформити пай у свою власність, зареєструвавши його у відповідних органах, після реєстрації прав позивачу будуть повернуті грошові кошти за оренду паю. 12.03.2016 року СБК "Росія" надано поштовим зв'язком представникові позивача документи, що підтверджують ОСОБА_1 право на спадщину та копії документів власності спадкодавця на земельну ділянку. Зазначені дії орендаря, особи, що на законних підставах користується земельної ділянкою померлого спадкодавця, та передача копій документів, що підтверджують заповідання земельної ділянки ОСОБА_4 та його право власності, вважає свідчать про визнання за позивачем права та прийняття ОСОБА_1 спадщини у користування.

Протягом шестимісячного строку відмови від спадщини позивач не заявляв, що підтверджується листом Зінківської державної нотаріальної контори № 1258/01-16 від 21.11.2015р., та листом Полтавської районної державної нотаріальної контори № 02-14/674 від 21.03.2016р. Подати своєчасно заяву про прийняття спадщини позивач не міг в зв'язку з тим, що не знав про наявність заповіту та не був ознайомлений із ним, будь - яких документів, щодо права власності спадкодавця на земельну ділянку (пай), зазначеного в заповіті та інше майно спадкодавця на час смерті у позивача та у спадкодавця були відсутні, відповідно до ст.1255 ЦК України заповіт під час відкриття спадщини не оголошувався. Із порядком прийняття спадщини він не обізнаний. Вважає відсутність у нього інформації про заповіт, та майно, що заповідалося, та інші зазначені обставини в своїй сукупності є поважними обставинами не оформлення її протягом шестимісячного строку.

До Полтавської районної державної нотаріальної контори в інтересах Позивача ОСОБА_1, звернувся його представник за довіреністю ОСОБА_6, відповідь Полтавської районної державної нотаріальної контори надана на ім'я повноважного представника. Особисто ОСОБА_1 звертався до Зінківської державної нотаріальної контори, але у відкритті спадкової справи йому відмовлено, без винесення постанови, лист за вих. № 1258/01-16 від 21.11.2015р..

Частиною 1 статті 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, за заповітом має право прийняти спадщину.

Положеннями ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. З ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для-прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Положеннями ст. 1233 ЦК України встановлено - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Таким чином власник майна батько позивача, ОСОБА_4, самостійно визначив наступного власника майна, після своєї смерті.

Статтею 1225 ЦК України, визначено що право власності на земельну ділянку переходить до- спадкоємців на загальних підстава, із збереженням її цільового призначення.

Статтею 41 Конституції України закріплено право кожного громадянина володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтями 317, 319 ЦК України закріплено права власника майна вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та вчиняти будь-які дії, які не суперечать закону, не залежно від місця його проживання та місцезнаходження майна.

Частиною 2 статті 373 ЦК України визначено, що право на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону, право власності гарантується Конституцією України.

П.15 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено відповідність закону перехід права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (пай) внаслідок його спадкування.

При візуальному огляді державного акта на земельну ділянку серія 11-ПЛ №. 000584, виданого Кирило-Ганнівською сільською радою Зінківського району Полтавської області 10.05.2001р. є відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей про земельну ділянку, яка належала померлому, ОСОБА_4 (а.с.10).

Таким чином, успадкувати і належним чином зареєструвати належну померлому, земельну ділянку позивач може тільки через суд, звернувшись із заявою про визнання за ним права власності на земельну ділянку.

Статтею 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України Про земельний кадастр державна реєстрація земельної ділянки це - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. У разі якщо відомості про земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Згідно п.11 ч.І ст.346 ЦК України у разі смерті власника право власності припиняється.

Отже, це означає, що відомості про цю земельну ділянку не внесені до Державного реєстру земель, тобто на картографічних документах Державного реєстру земель (черговому кадастровому плані тощо) відсутнє позначення наявності такої ділянки на відповідній території, позивач не має змоги отримати ні витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, ні витягу з поземельної книги, адже позивач не являєтьсяся її власником, а видати свідоцтво про право на спадщину без вищезазначених документів нотаріус не може, і позивачу було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 125 ЗК право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно з ч.9 ст. 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об"єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ч.10 цієї статті Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Ч. 4 цієї статті - земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформаваними незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Право власності на вказані земельні ділянки було оформлене та зареєстроване відповідно до вимог діючого на той час законодавства. Вимоги сучасного законодавства позбавляють позивачку можливості замовити послугу щодо визначення кадастрового номера, а відповідно і успадкувати таке спадкове майно в позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 316 ЦК України "правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею...". відповідно до ст. 1218 ЦК України "До складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті".

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_7 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Визнання за позивачем права приватної власності на земельну ділянку не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, із врахуванням визнання відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, є підстави для задоволення позову.

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалюючи рішення на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та керуючись ч. 4 ст. 3, ч.3 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", ст.16, ст. 328, 376, 392 Цивільного кодексу Українист. ст. 3, 10,15,30, 57-61, 80, 212-223 ЦПК , п.1 ч.1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Кирило-Ганнівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, третя особа Зіньківська державна нотаріальна контора про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом задоволити повністю.

Встановити додатковий строк прийняття ОСОБА_1 спадщини, яка відкрилася 08.12.2014р. після смерті його батька ОСОБА_3 за заповітом зареєстрованого за № 74 від 07.12.2004р. в складі майна: земельної частки (паю) площею 5,11га., державний акт на право приватної власності на землю серії 11-ПЛ № 000584, розміщеного на території Кирило-Ганнівської сільської ради Зінківського району, Полтавської області.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителем ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності, на спадкове майно, що зазначене у заповіті від 07.12.2004р. ОСОБА_3, померлого 08.12.2014 р., зареєстрованого № 74, що складається із земельної частки (паю) площею 5,11га. згідно державного акта на право приватної власності на землю серії 11-ПЛ № 000584, розміщеного на території Кирило-Ганнівської сільської ради Зінківського району, Полтавської області «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», в порядку спадкування за заповітом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області ОСОБА_8