РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Онупко М.Ю.,

за участю секретаря - Нагорної М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради, в якому просить визначити їй додатковий строк для оформлення спадкових прав, після померлого 26 серпня 2014 року її дядька, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 тривалістю два місяці, після набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 26.08.2014 року помер її дядько ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 І-ВЛ № 453092 від 27.08.2014 року. 08.01.2001 року ОСОБА_2 було складено заповіт, посвідчений ОСОБА_4, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим номером 28, за яким все належне спадкодавцю майно де б воно не знаходилось і з чого б не складалося, та взагалі все те, що б не належало спадкодавцю по заповіту чи по закону, він заповів позивачу. Маючи намір прийняти спадщину після померлого дядька позивач 28.07.2015 року у Генеральному консульстві України в Нью-Йорку написала заяву, про видачу свідоцтва на спадщину, яку її представник подав до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 Проте, у оформлені спадкових прав було відмолено в звязку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини, про що була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.10.2015 року індекс № 156/02-14.

Позивач зазначила, що постійно підтримувала відносини з дядьком, і коли дізналася, що він помер приїжджала його поховати та оформити право власності на квартиру № 109 в будинку № 6 Б по вул. Слинька в м. Харкові, щодо якої 05.08.2011 року між нею та її дядьком, ОСОБА_2, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 був оформлений спадковий договір, зареєстрований за реєстровим № 2571, внаслідок чого 28.08.2014 року за нею в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на вказане нерухоме майно. Але в звязку з тим, що заповіт на імя позивача на момент приїзду до Харкова вона знайти не змогла, тому вона і не звернулася до нотаріуса у строк встановлений законодавством України для прийняття спадщини. Та лише у жовтні 2015 року вона знайшла заповіт, посвідчений ОСОБА_4 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим № 28.

Враховуючи вищевикладене, позивач була вимушена звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В судове засідання позивач не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що позивач після смерті її дядька приїжджала з Сполучених Штатів Америки (далі США) до м.Харкова для його поховання, а також для оформлення права власності на квартиру. У звязку з тим, що вона не знала про наявність іншого спадкового майна, то до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини позивач не зверталася.

В судовому засіданні та наданих до суду запереченнях представник відповідача ОСОБА_8 проти позову заперечував та пояснив, що спадкодавець ОСОБА_2 помер 26.08.2014 року та позивач стверджує, що після смерті спадкодавця залишилася спадщина у вигляді компенсаційних виплат отриманих від Конференції з матеріальних претензій євреїв до Німеччини. Враховуючи вимоги ст. 1269 ЦК України ОСОБА_1 мала звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини до 26.02.2015 року, але цього не зробила. Також позивач зазначила, що після смерті спадкодавця вона приїжджала поховати ОСОБА_2, та навіть оформила право власності на квартиру АДРЕСА_1 Б в м. Харкові на підставі спадкового договору від 05.08.2011 року.

Таким чином, позивач мала всі підстави та можливість власноручно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлені законодавством України порядку та строки.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

На підставі Свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 453092, встановлено, що ОСОБА_2, помер 26 серпня 2014 року (а.с. 6).

Відповідно до заповіту від 08.01.2001 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 28, ОСОБА_2 заповів своїй племінниці ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_2) ОСОБА_9, що мешкає в США в м. Нью-Йорк, все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, та взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті по заповіту чи по закону (а.с. 7).

05.08.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено спадковий договір від 05.08.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 2571, відповідно до умов якого набувач зобовязується виконувати передбачені в ньому розпорядження відчужувача і в разі його смерті набуває право власності на належну відчужувачу квартиру АДРЕСА_1 Б в м. Харкові (а.с. 11).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 26122856 від 28.08.2014 року, за ОСОБА_1 зареєстроване 28.08.2014 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 Б в м. Харкові, на підставі спадкового договору, серія та номер: 2571, виданого 05.08.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с. 12).

Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 індекс № 156/02-14 від 07.10.2015 року позивачу відмовлено, щодо оформлення спадкових прав після померлого 26.08.2014 року ОСОБА_2 (а.с. 9).

Згідно інформації Сьомої Харківської державної нотаріальної контори № 129/01-16 від 01.02.2016 року після ОСОБА_2, померлого 26.08.2014 року, спадкова справа у Сьомій Харківській державній нотаріальній конторі не заводилась, заяви про прийняття або про відмову від спадщини не подавались, та свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалось (а.с. 28).

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У відповідності до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах на спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

З наведеного вище вбачається, що суд наділений правом визначити спадкоємцеві додатковий строк для прийняття спадщини лише в тому випадку коли такий строк пропущено з поважних причин. При цьому, з врахуванням викладених обставин справи, істотне значення для правильного вирішення спору є встановлення моменту коли спадкоємець дізнався про смерть спадкодавця. Обов'язком спадкоємця є доведення поважності пропуску строку для прийняття спадщини перед судом, а саме з моменту її відкриття до моменту звернення до нотаріуса з відповідною заявою

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

Як на підставу свого позову позивач посилалася на відсутність в неї відомостей щодо наявного спадково майна після смерті дядька та те, що вона тривалий час не могла знайти копії вищезазначеного заповіту, у звязку з чим була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини.

Окрім того у своєму позові позивачка зазначає, що їй було відомо про смерть дядька та вона приїздила до м.Харкова з метою організації поховання померлого ОСОБА_2 та оформлення права власності на квартиру щодо якої між нею та померлим було оформлено спадковий договір.

Тобто, позивачу достеменно було відомо про факт смерть дядька та про місце відкриття спадщини. Окрім того після смерті ОСОБА_2 позивачкою на підставі спадкового договору було зареєстровано право власності на належну померлому квартиру.

Будь-яких перешкод у позивача для звернення з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини за місцем відкриття спадщини встановлено не було.

Якщо у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються.

У даному випадку спадкоємець своєчасно спадщину не прийняла через те, що не знала, що покійному дядьку належали компенсаційні виплати отримані від Конференції з матеріальних претензій євреїв до Німеччини, тобто свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчинила дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття.

Отже, необізнаність спадкоємця про наявність спадкового майна після смерті спадкодавця не може бути визнано поважною причиною, пов'язаною з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тому не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для її прийняття.

Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду України від 26.09.2012 року.

Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_10