АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1693/2016 Головуючий у суді першої інстанції - Сирбул О.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Крижанівська Г.В.,

секретар Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Коваленка Леоніда Івановича - Орловської Вікторії Анатоліївни на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом Коваленка Леоніда Івановича до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна», Максименко Тетяни Миколаївни про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК«Україна», ОСОБА_4 (далі - відповідачі), в якому, з урахуванням уточнень (а.с. 60-64), просив:

- стягнути з ПрАТ «СК«Україна» на його користь суму страхового відшкодування в розмірі 50 000,00 грн., витрати на складання висновку автотоварознавчого дослідження в розмірі 800,00 грн. витрати за розбір машини для фото 390,60 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2 500,00 грн., моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн., пеню в розмірі 13 515,37 грн., інфляційні витрати в розмірі 11 282,95 грн. та 3% річних в розмірі 1 448,08 грн.;

- стягнути з ОСОБА_4 на його користь майнову шкоду в розмірі 10 336,47 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.;

- стягнути з ПрАТ «СК«Україна» судовий збір в сумі 861,12 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 11.03.2014 в м. Києві на перехресті пр-ту Паладіна та пр-ту Перемоги, 16 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю водія ОСОБА_4, яка керувала автомобілем «СЕАТ Леон», д.н.з.НОМЕР_5 та водія ОСОБА_5, який керував автомобілем «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_2.

Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва винним в ДТП є ОСОБА_4 На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ «СК«Україна» за полісом цивільно-правової відповідальності № АС 3957572.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_2 становить 60 336,47 грн.

Таким чином, на думку позивача, страховик зобов'язаний сплатити йому страхове відшкодування в межах ліміту, відшкодувати інші понесені ним витрати та сплатити неустойку у зв'язку з невчасною сплатою страхового відшкодування, а відповідач ОСОБА_4, як винна особа, зобов'язана відшкодувати йому різницю між сумою страхового відшкодування та розміром завданої майнової шкоди, а також відшкодувати моральну шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження його майна.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.09.2015 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вважає, що суд надав невірну оцінку наявним у справі доказам, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог.

Сторони повторно не з'явились в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, за відомими суду адресами, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

В повному обсязі з даним висновком суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 11.03.2014 в м. Києві на перехресті пр-ту Паладіна та пр-ту Перемоги, 16 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю водія ОСОБА_4, яка керувала автомобілем «СЕАТ Леон», д.н.з. НОМЕР_5 та водія ОСОБА_5, який керував автомобілем «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_2.

Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 31.03.2014 ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні ДТП, яка, в силу вимог п. 4 ст. 61 ЦПК України, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ «СК«Україна» за полісом цивільно-правової відповідальності № АС 3957572.

Згідно звіту № 2340 від 05.12.2014 вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_2 становить 60 336,47 грн.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 вказаного закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.ст.32, 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено випадки, коли шкода не відшкодовується, а також дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування.

Так, згідно п. 33.1.4. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Матеріали справи не містять жодних даних повідомлення страховика про ДТП і сторонами не надано суду належних доказів принаймні направлення письмової заяви на відому ним адресу страховика.

Також матеріали справи не містять самого полісу страхування, а відтак суд позбавлений можливості надати оцінку умовам укладеного договору страхування, зокрема наявності чи відсутності франшизи тощо.

Пунктом 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що відповідно до ст. 21 Закону № 1961 на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті ДТП безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

З огляду на пред'явлення позивачем вимог до страховика, однак у зв'язку з їх недоведеністю (відсутністю полісу страхування, відсутністю даних про виконання обов'язку учасниками ДТП звернення до страховика тощо), колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були відсутні належні підстави для стягнення зі страховика заявленого позивачем розміру страхового відшкодування, інших витрат понесених позивачем та неустойки, оскільки не можливо визначитись чи знав страховик про настання страхового випадку і у зв'язку з цим безпідставно не виконав свій обов'язок по сплаті страхового відшкодування, а також неможливо визначитись з лімітом відшкодування та франшизою, тобто обґрунтувати розмір страхового відшкодування.

Що стосується вимог позивача до заподіювача шкоди, слід зазначити наступне.

Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода задана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завданої не з її вини.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина відповідача ОСОБА_4 у вчиненні ДТП і пошкодження у зв'язку з цим майна позивача є встановленою.

Позивачем заявлено вимоги до винної особи про відшкодування майнової шкоди в розмірі 10 336 грн. 47 коп. Вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Рено Меган», д.н.з. НОМЕР_2 становить 60 336 грн. 47 коп.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, висновок суду про недоведеність позовних вимог до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, є помилковим, а відтак вказані вимоги підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимоги до винної особи про відшкодування моральної шкоди.

Щодо цього, слід зазначити, що у відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній собі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 9 вказаної Постанови роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Факт пошкодження майна позивача з вини відповідача ОСОБА_4 підтвердився та встановлений під час розгляду справи, а тому позивач, в силу вимог закону, має право на відшкодування йому моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд апеляційної інстанції враховуючи характер та тривалість немайнових втрат позивача, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає за доцільне частково задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_4 моральної шкоди та стягнути з останньої на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 3 000 грн., оскільки заявлений позивачем розмір відшкодування є завищеним і не відповідає критеріям розумності і справедливості.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги і приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення даних вимог.

В частині відмови в задоволенні вимог до ПрАТ «СК«Україна» рішення є законним і обґрунтованим і підстави для його скасуванні відсутні.

Також, у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати (судовий збір) пропорційно до задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди - скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3,) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_4,) 10 336 (десять тисяч триста тридцять шість) гривень 47 копійок майнової шкоди, 3 000 (три тисячі) гривень моральної шкоди та 133 грн. 36 коп. судового збору.

В задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І.Оніщук

Судді Л.Д.Українець

Г.В.Крижанівська