Справа № 686/6116/15-ц
Справа №2/686/2917/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2016 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Конопко А.П.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася ОСОБА_1о. з вказаним позовом в якому зазначила, що 06 вересня 2011 року ОСОБА_3 взяв у неї в борг 3500 доларів США строком на три роки які зобовязався повернути до 06 вересня 2014 року, про що написав боргову розписку. Вказану розписку відповідач передав їй у присутності свідків: ОСОБА_5 і ОСОБА_6 У визначений в розписці час відповідач борг не повернув, та уникає від зустрічей. За таких обставин просить суд стягнути з відповідача вказану суму боргу у розмірі 3500 доларів США, яка станом на 23.03.2015 рік за офіційним курсом НБУ становить 81 024,56 гривень; 3% річних за час прострочення повернення боргу (за 198 днів) в сумі 1318,59 гривень та інфляційні втрати за період з вересня 2014 року по лютий 2015 рік у розмірі 16 204,91 гривень.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити. Надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Позивач зазначила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу вони вирішили придбати квартиру, та згідно договору дольової участі у будівництві первісним дольовиком виступала вона. Оскільки коштів на придбання квартири не було її батько продав гараж та отримані від цього кошти у сумі 3500 доларів США передав їй. Вказані кошти вона передала відповідачу. Потім вони розірвали шлюб. 02 вересня 2011 року між нею та відповідачем був укладений договір відступлення право вимоги на вказану квартиру, згідно якого право вимоги на квартиру перейшло до ОСОБА_3. а останній зобовязався повернути їй суму 3500 доларів США, про що написав відповідну розписку. Борг останній повинен був повернути протягом трьох років до 06 вересня 2014 року. По закінченню вказаного строку останній відмовився повертати борг та всіляко став уникати з нею зустрічі.

Відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив суду, що дійсно перебував у шлюбі з позивачкою, який на даний час розірваний. За час шлюбу позивачка була первісним дольовиком у будівництві АДРЕСА_1. 02.09.2011 року між ним та позивачкою був укладений договір відступлення прав вимоги на вказану квартиру, за умовами якого до нього перейшли права та обовязки щодо інвестування у будівництво вказаної квартири, натомість за це він сплатив останній обумовлену договором суму. Зазначив, що жодних боргових розписок позивачці він не писав та грошей у неї не брав. Просив відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові, до того ж просив суд звернути увагу на те, що вимоги позивача щодо стягнення суми боргу з урахування індексу інфляції та трьох відсотків річних не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки обовязок сплати таких сум представленою розпискою не передбачений, а сам борг зазначений у валюті, що виключає застосування індексу інфляції.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини.

Встановлено, що 06 вересня 2009 року ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_1 3500 доларів США, які зобовязався повернути до 06 вересня 2014 року.

Вказане підтверджено представленою позивачем розпискою ОСОБА_3 від 06.09.2009 року.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до приписів ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З огляду на викладене, суд виходить з того, що між сторонами була дотримана форма договору позики та представленою розпискою посвідчено передання позивачем відповідачеві обумовленої суми грошових коштів.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до наданої розписки ОСОБА_3 зобовязався перед ОСОБА_1 повернути останній борг в строк до 06 вересня 2014 року.

Згідно положень ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Як встановлено в судовому засіданні у позивача ОСОБА_1 на теперішній час знаходиться оригінал виданої ОСОБА_3 боргової розписки, що свідчить про те, що останній не виконав свої зобовязання та не повернув позичальнику свій борг.

За таких обставин, вимоги позивача з приводу повернення суми позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

ОСОБА_5 боргу за договором позики від 06 вересня 2009 року становить 3500 доларів США.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином вимоги позивача щодо стягнення на її корить 3% річних за весь час прострочення повернення боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розмір 3% річних, виходячи із розміру заявлених позовних вимог (за 198 днів прострочення) буде становити:

3500 доларів США * 3% *198 днів прострочення/ 365 * 100 = 56,96 доларів США.

Разом з цим суд звертає свою увагу на те. що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема відсотки зазначені у статті 625 ЦК України.

За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 06.09.2009 року у національній валюті України (гривні) станом на день постановлення рішення суду у розмірі, еквівалентному 3500 доларів США (основного боргу) та 56,96 доларів США (нарахованих 3% річних).

Офіційний курс долара США до гривні України станом на день постановлення рішення 12.02.2016 рік становив 1 дол. США дорівнює 26,08 гривень.

Таким чином сума заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь на користь ОСОБА_1 за договором позики від 06.09.2009 року становить 91280,00 гривень (сума основного боргу) та 1485,52 гривень 3% річних за 198 днів прострочення повернення основного боргу.

Стосовно позовних вимог про стягнення боргу з урахування індексу інфляції суд зазначає наступне.

Як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

З таких підстав позовні вимоги в цій частині є безпідставними та у їх задоволенні слід відмовити.

Стосовно посилань відповідача на те, що грошових коштів від позивачки він не отримував та жодної розписки не писав суд не приймає до уваги з таких підстав.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суду пояснили, що вони були свідками того як ОСОБА_3 06 вересня 2009 року передав розписку ОСОБА_1 про те, що зобовязується повернути борг у сумі 3500 гривень. При цьому на прохання останнього вони як свідки написали свої данні (прізвище імя та по батькові із зазначенням серії та номеру паспорта), як посвідчення передачі такої розписки в їх присутності. Також зазначили, що саму розписку ОСОБА_3 в їх присутності не писав, а приїхав вже з такою розпискою.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він є батьком позивачки та у 2008 році продав свій гараж та дав своїй дочці 3500 доларів на купівлю квартири. Вказані кошти остання передала ОСОБА_3, який на той час був її чоловіком.

Так, відповідно до положень ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

На підтвердження наявності боргових зобовязань відповідача позивачем представлена боргова розписка написана від імені останнього 06 вересня 2009 року.

В судовому засіданні відповідачу судом розяснені положення ч.4 ст.10 ЦПК України та його право заявити суду клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи на підтвердження заявлених останнім заперечень проти позову.

Відповідачем було заявлено таке клопотання та судом була призначена судова почеркознавча експертиза. При цьому судом зобовязано останнього надати експерту всі необхідні матеріали для проведення такої експертизи та розяснені положення ст. 146 ЦПК України щодо наслідків ухилення сторони у справі від подання експертам необхідних матеріалів, документів, або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо.

Вказана експертиза буда повернута суду з експертного закладу без виконання із зазначенням на відсутність всіх необхідних матеріалів для її проведення, а саме вільних зразків почерку та підпису відповідача.

За таких обставин, зважаючи на причини через які не проведено призначену у справі судову почеркознавчу експертизу, та значення, яке має для кожної із сторін ця експертиза, суд вважає встановленим факт написання та підпису вказаної боргової розписки відповідачем.

Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору відповідно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 927,65 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 509, 549, 526, 527, 530, 554, 610, 611, 1054 ЦК України 10, 11, 15, 57, 88, 209, 214-215, 224-226 ЦПК України суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, і.н. НОМЕР_2 в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 06.09.2011 року у сумі 92765,52 гривень з яких: 91280,00 гривень - сума основного боргу, яка еквівалентна 3500 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 12.02.2016 рік та 1485,52 гривень 3% річних за 198 днів (станом на 23.03.2015 рік) прострочення повернення основного боргу.

В решті у задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 927,65 гривень.

В решті у задоволенні позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: