Справа № 307/1044/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, інтереси якого представляє ОСОБА_3, на рішення Тячівського районного суду від 14 березня 2016 року по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Топчинської сільської ради про скасування рішення виконкому Топчинської сільської ради №3 від 4 квітня 2012 року та встановлення права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що його мама, ОСОБА_5, померла 27.12.2011р. Після її смерті залишився спадковий житловий будинок, розташований в с.Топчино, вул. Центральна, №464, який побудований нею після смерті батька ОСОБА_6 У ОСОБА_5 було троє дітей: позивач і дві його сестри. ОСОБА_5 залишила заповіт на сестру позивача ОСОБА_4, яка в шестимісячний строк написала заяву на прийняття спадщини, а також в цей же термін відізвала заяву із нотаріальної контори, що розцінюється як факт, що спадщину вона не прийняла. Пізніше позивач дізнався, що ОСОБА_4 отримала рішення виконкому Топчинської сільської ради №3 від 4 квітня 2012 року на оформлення права власності на спірний спадковий житловий будинок та свідоцтво про право власності на нерухоме майно на домоволодіння за адресою с. Топчино, вул. Центральна, №473 від 12.04.12р.

Позивач вважає, що він єдиний після смерті мами прийняв спадщину шляхом написання заяви до Тячівської нотаріальної контори. Не дивлячись на те, що його мама до смерті склала заповіт на сестру ОСОБА_7 він має право на спадщину за законом, так як на час смерті мами йому виповнилося 60-ть років, що відповідно до ст. 1241 ЦК України, дає йому право на обов'язкову долю у спадковому майні. Оскільки ОСОБА_4 відкликала заяву про прийняття спадщини із Тячівської державної нотаріальної контори, він залишився єдиним спадкоємцем. Тому просив визнати недійсним та скасувати рішення виконкому Топчинської сільської ради №3 від 4.04.2012 року про оформлення права власності на нерухоме майно с. Топчино, вул. Центральна, №464 за ОСОБА_4 та визнати право власності на вказане вище спадкове майно за ним.

Рішенням суду у задоволені позову відмовлено.

Позивач не погодився з цим рішенням, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник апелянта скаргу з наведених підстав підтримав.

Представник відповідачки вважав, що підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши осіб, які приймали участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам постановлене у справі судове рішення не відповідає.

Так, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, оскільки позивач звернувся з вимогою про скасування рішення Топчинської сільради від 4 квітня 2012 р. 23 березня 2015 р. Але констатації пропуску строку позовної давності не відповідає простому вирахуванню трирічного строку з часу прийняття оскаржуваного рішення та звернення до суду: як вказано, позивач звернувся до суду 23 березня 2015 р. з вимогою про скасування рішення органу місцевого самоврядування від 4 квітня 2012р., тобто до спливу трирічного строку. Більш цього, в порушення вимог ст.215 ЦПК України рішення суду першої інстанції не містить зазначення висновку про порушення прав позивача, хоча лише при установленні такого факту дозволяється відмовляти в позові у звязку з пропуском строку позовної давності. Тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Як зазначено, позивач звернувся до суду з позовом про скасування рішення Топчинської сільради № 3 від 4.04.2012 р., яким вирішено оформити за ОСОБА_4 право власності на будинок № 464 по вул. Центральна в с. Топчино /а.с 6/.

Позивач стверджує, що будинок № 464 належав його мамі, яка померла 27 грудні 2011 р. і цей будинок відноситься до спадкового майна, яке відкрилось після її смерті. Однак жодного належного документу про підтвердження цього факту ним не надано. На а.с.19 знаходиться довідка про те, що головою дворогосподарства по зазначеній адресі являлась мама сторін, а після її смерті такою являється відповідачка. Однак ця довідка не є документом, яким підтверджується право власності матері сторін на вказаний будинок.

Правовідносини щодо спадкування майна матері сторін виникли після її смерті у 2011 році, оскільки позивачем стверджується, що спірний будинок належав їй на праві власності. Тому для вирішення цього спору слід застосувати вимоги діючого ЦК України, який діє з 2004 р.

Відповідно до:

- ч.2 ст.4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України;

- ч.1 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності;

- абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

- ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, відповідно до діючого законодавства належним документальним підтвердженням права власності матері сторін на спірний будинок є відомості з державного реєстру прав власності про те, що будинок належав їй. Такого документу немає по тій причині, що він не існує: право власності за мамою сторін не зареєстровано. Відповідно, вона не була власником цього будинку, що в свою чергу дає підстави зробити висновок про те, що цей будинок не входить до складу спадщини, яка відкрилась після смерті матері сторін. Не може слугувати підставою для констатації належності матері сторін зазначеного будинку відомості облікової картки погосподарського обліку на 2011 р., відповідно до яких вона була головою дворогосподарства №464 по вул. Центральній, оскільки, як вказано вище, цей документ не відноситься до правовстанолючих документів, а відомостей про його будівництво та закінчення будівництво в матеріалах справи відсутні і такі не були обґрунтуванням позову в частині твердження права власності матері сторін. Інших документальних підтверджень прав позивача на спірний будинок, які б давали підстави для задоволення позову, не має як і немає іншого обґрунтування позовних вимог.

Тому, суд констатує, що спірний будинок не належав матері сторін та не входив до складу її спадщини і саме по цій причині в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Тячівського районного суду від 14 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Топчинської сільради про скасування рішення та встановлення права власності скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні зазначеного позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :