УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇнИ 16 листопада 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Ситнік О.М., Леванчука А.О., Ступак О.В., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційними скаргами ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 25 лютого 2016 року, в с т а н о в и л а: У червні 2013 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 28 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого останньому надано кредит в іноземній валюті в сумі 49 500 доларів США зі строком дії до 28 липня 2023 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатою 14,5 % річних. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня із ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 були укладені договори поруки відповідно № 219864, № 219828, № 219837, а також із ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 укладено договір іпотеки нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1. Проте позичальник взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. З огляду на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив: звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме - квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, встановити спосіб реалізації нерухомого майна шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна, що становить 1 123 060 грн, стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на свою користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 63 248,30 доларів США та 168 651 грн 90 коп. пені, стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на свою користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 63 248,30 доларів США та 168 651 грн 90 коп. пені, стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на свою користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 63 248,30 доларів США та 168 651 грн 90 коп. пені. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 63 248,30 доларів США та 115 тис. грн, стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 63 248,30 доларів США та 115 тис. грн, стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_7 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 63 248,30 доларів США та 115 тис. грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 25 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції у частині відмови позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та в частині стягнення судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. На рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 липня 2008 року № 0 у розмірі 63 248,30 доларів США та 115 тис. грн звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням Закону Україну «Про іпотеку» з початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна від 04 вересня 2015 року, що становить 1 123 060 грн. Зазначено, що рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. У поданих касаційних скаргах ОСОБА_6, ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять рішення суду першої інстанції в не скасованій частині та рішення апеляційного суду змінити, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2014 року. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову про стягнення суми заборгованості, з висновком якого погодився апеляційний суд, при цьому скасувавши рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та в частині стягнення судових витрат, ухваливши в цій частині нове рішення, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Зокрема, суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), застосувавши до правовідносин, які склалися між сторонами ст. ст. 543, 551, 553, 559, 1054, 1050 ЦК України, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача суми заборгованості у розмірі 63 248,30 доларів США та 115 тис. грн пені, оскільки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не виконали взятих за кредитним договором № 0 зобов'язань, внаслідок чого виникла заборгованість. Крім того, апеляційний суд на підставі ст. ст. 7, 33 Закону України «Про іпотеку» правильно звернув стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення вказаної вище заборгованості. Посилання заявників касаційних скарг на припинення договорів поруки є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи, оскільки строк виконання основного зобов'язання був змінений банком у травні 2013 року направленням відповідачам вимог про погашення простроченої заборгованості, а з позовом до суду банк звернувся у червні 2013 року, тобто без пропуску шестимісячного строку, визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України. Крім того, зміст кредитного договору спростовує твердження заявників касаційних скарг про збільшення відсоткової ставки за кредитом без їх попередження. Доводи касаційних скарг та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів і не згоди заявників з висновком суду по їх оцінці. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційні скарги ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити. Рішення апеляційного суду Львівської області від 25 лютого 2016 року та рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2015 року у нескасованій апеляційним судом частині та залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів: Ситнік О.М. Леванчук А.О. Ступак О.В.