Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 321/1317/15-ц головуючий у 1 інстанції Ворожбянов А.М.
провадження № 22-ц /778/583/16 суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ПАТ КБ банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначивши, що відповідно до укладеного договору № б/н від ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2 500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач, станом на 31.08.2015 року має заборгованість в розмірі 21 537,96 грн. яка складається з наступного: 5 523,15 грн. заборгованість за кредитом; 12 651,10 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 100,00 грн. - заборгованість за пенею; 250 грн. штраф (фіксована частина); 1 013,71 штраф (процентна складова).

У звязку з зазначеним, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 21 537,96 грн., а також судовий збір в розмірі 1218.00 грн..

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.11.2006 року у розмірі 21 537 ,96 грн. та судові витрати у розмірі 1218 грн..

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне дослідження та оцінку доказів, порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Як вбачається із матерів справи, що за заявою від 30.05.2007 року ОСОБА_2 було укладено договір № б/н кредитування з лімітом 2500 гривень, за умовами п. 3.1 датою укладення договору вважається дата відкриття картрахунку. Картрахунок відкритий як зазначено у заяві ОСОБА_2 про видачу кредиту 27.11.2006 року.

Відповідно до умов кредитування ОСОБА_2 отримала в ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ банк «Приватбанк», кредитну картку, та користувалася нею шляхом зняття коштів та повернення їх , здійснюючи щомісячні фінансові операції ( зняття та надходження за платіжною карткою) з 30.05.2007 року по 28.11.2013 року (а.с. 7), збільшивши ліміт кредитування відповідно до п.п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг до 6600 гривень.

Відповідно до п.6.5. умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом,відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

За розрахунком банку, який не спростовується відповідачем, внаслідок невиконання ОСОБА_2 своїх зобовязань по кредитному договору, у неї, станом на 31.08.2015 року виникла заборгованість у розмірі 21 537.96 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 5 523, 15 грн.; - заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 12 651, 10 грн., заборгованості за комісією у розмірі 2100, 00 грн., штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 250.0 грн. (фіксована частина), та 1013,71 грн. (відсоткова складова).

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За доводами апеляційної скарги кредитний договір укладався 30.05.2007 року строком на один рік, та судом першої інстанції порушено вимоги ст. 257, 267 ЦК України, не застосований строк позовної давності.

Проте з такими доводами відповідач не можна погодитися виходячи із наступного.

За наданим позивачем випискою по особистому рахунку, який не спростований відповідачем при розгляді апеляційної скарги, відповідач постійно користався кредитною карткою на протязі з 2007 по 28.11.2013 року, коли відповідачем зроблений останній платіж поповнення рахунку на суму 350 гривень . Крім того за розрахунком банку та випискою по особистому рахунку 25.09.2012 року ОСОБА_2 сплатила заборгованість за карткою у розмірі 7000 гривень (а.с.7) , обнулівши борг, а потім 25.12.2012 року знову зняла з кредитної картки 3843, 47 гривень , і користуючись карткою збільшила борг за кредитом на 31.08.2015 року у розмірі 5523,15 гривень, внаслідок чого виникла заборгованість за процентами у сумі 12 651, 10 грн., заборгованість за комісією у розмірі 2100, 00 грн., та нараховані штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг 250,0 грн. (фіксована частина), та 1013,71 грн. (відсоткова складова).

За вказаних обставин доводи відповідача проте, що позивачем пропущено строк позовної давності суперечить фактичним обставинам справи, які не спростовуються відповідачем, бо борг за кредитною карткою виник у відповідача за період з 25.12.2012 року, а позивач звернувся до суду у вересні 2015 року, отже у межах строку позовної даності.

Як вбачається із розрахунку позивача, довідки про умови кредитування 2100, 00 грн., які нараховані позивачем є комісією, ані пенею, проте посилання в рішенні суду , що 2100 гривень є комісією та пенею не призвело до неправильного вирішення справи, а тому не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Інших доводів апеляційна скарга не містить .

Із апеляційної скарги вбачається, що її доводи не мають належного обґрунтування у чому полягає порушення вимог матеріального і процесуального права, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного судового рішення. За таких обставин судова колегія вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2015 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: