АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/7268/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Галась І.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі по тексту - ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №538 від 03 травня 2006 року в розмірі 91 285,52 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07 липня 2015 року еквівалентно 1 941 268,44 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 66,10 кв.м., житловою площею 29,30 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827,00 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки має наслідком виселення всіх мешканців іпотечної квартири без надання їм іншого житлового приміщення, що приведе до позбавлення гарантованого Конституцією України права на житло. Також зазначає, що судом не було застосовано положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та не вказано в резолютивній частині рішення суду про відстрочку виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії вказаного закону. Крім того, в резолютивній частині рішення суду зазначено не всі складові загального розміру вимог, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з наведених в ній підстав.

ГордонО.В. в інтересах ПАТ «Укрсоцбанк» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання особисто ОСОБА_2, ОСОБА_3 не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 03 травня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 було укладений договір кредиту №538, відповідно до умов якого Акціонерно-комерційним банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» надало ОСОБА_2 кредит у розмірі 60 000,00 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 12,75% річних та кінцевим терміном погашення кредиту до 02 травня 2021 року (а.с.19-23).

Також 03 травня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір №04/І-168, за умовами якого останні передали банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 66,10 кв.м., житловою площею 29,30 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності відповідачам в рівних частках на підставі договору купівлі-продажу від 22 грудня 2003 року(а.с.35-38,42-47).

Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» свої зобов'язання по вказаному кредитному договору виконав належним чином та надав ОСОБА_2 кредитні кошти в розмірі 60 000,00 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 06 від 03 травня 2006 року (а.с.50).

23 березня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін до договору кредиту №538 від 03 травня 2006 року, відповідно до умов якого між сторонами було досягнуто згоди щодо зміну режиму кредитування за договором кредиту на договір про надання відновлювальної кредитної лінії, для чого було вирішено викласти назву та номер договору кредиту у наступній редакції: «договір про надання відновлювальної кредитної лінії №538» (а.с.24-29).

Також було викладено п.п. 1.1.1 у новій редакції, а саме зазначено, що надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами (далі за текстом кожна частина окремо - транш, а в сукупності - транші), в межах максимального ліміту, який на дату укладання цього договору встановлюється в розмірі 81 660,00 доларів США та який буде змінюватись на умовах, передбачених п. 1.1.2 цього договору, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,85 % річних, а також комісії, в розмірі та в порядку, визначених цим договором.

Того ж дня між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір про внесення змін до іпотечного договору №04/І-168 від 03 травня 2006 року, за умовамиякого встановлено вартість предмету іпотеки за згодою сторін у розмірі 631 250,00 грн. Крім того, п.п. 1.4.1 ст. 1 іпотечного договору викладено в наступній редакції: «повернення позичальником кредиту в сумі, що надається йому в межах максимального ліміту в розмірі 81 660,00 доларівСША, з порядком погашення згідно з умовами, визначеними договором, яким обумовлене основне зобов'язання, та з кінцевим терміном погашення кредиту до 02 травня 2021 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором, яким обумовлене основнезобов'язання» (а.с.39-41).

30 жовтня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №2 у відповідності до якої було збільшено процентну ставку по кредиту до 13,5 % річних (а.с.30).

08 квітня 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір № 2 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 538, згідно з яким змінено режим кредитування з відновлювальної кредитної лінії на не відновлювальну, передбачено відмову ОСОБА_2 від подальшого отримання траншів, встановлено ліміт кредитування на рівні досягнутого розміру заборгованості за договором кредиту у розмірі 70 140,00 доларів США, тобто сторонами зафіксовано фактичний розмір заборгованості станом на 08 квітня 2009 року. Змінено графік погашення заборгованості з кінцевим терміном погашення всієї заборгованості за кредитом до 23 липня 2017 року (а.с.31-32).

02 лютого 2010 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду, у відповідності до якої змінено графік погашення основного боргу з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 02 травня 2021 року (а.с.33-34).

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 07 липня 2015 року становить 91 285,52 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України еквівалентно 1 941 268,44 грн., яка включає в себе 58 150,17 доларів США, що еквівалентно 1 236 615,53 грн. - заборгованість за кредитом, 22 454,89 доларів США, що еквівалентно 477 523,46 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 137 851,03 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 89 278,43 грн. - пеня за несвоєчасне повернення процентів (а.с.9-18).

В липні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» порушило питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 66,10 кв.м., житловою площею 29,30 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка передана ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в іпотеку на підставі іпотечного договору №04/І-168 від 03 травня 2006 року, шляхом продажу вказаної квартири на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ст. 35 вказаного Закону у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення вимог позивача за рахунок предмета іпотеки на підставі іпотечного договору №04/І-168 від 03 травня 2006 року, укладеного з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, установивши, що ОСОБА_2 неналежним чином виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що квартира, що є предметом іпотеки, є єдиним житлом не тільки для ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та їх двох дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_10, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1.5.3 іпотечного договору №04/І-168 від 03 травня 2006 року іпотекодавці свідчать та гарантують, що на момент укладення цього договору за місцезнаходженням предмета іпотеки не зареєстровані (не прописані та не проживають) малолітні або неповнолітні особи, а також наймачі за договорами найму (оренди).

Також відповідно до п. 2.1.4 іпотечного договору, іпотекодавці без письмової згоди банку не мали права надавати право користування предметом іпотеки третім особам.

Проте, як вбачається з довідки форми №3 від 30 жовтня 2015 року у спірній квартирі зареєстровано четверо осіб, а саме: відповідачі по справі з 2004 та діти ОСОБА_7 та ОСОБА_10 з 2012 року, тобто після укладення іпотечного договору (а.с.101).

Згоду ПАТ «Укрсоцбанк» для реєстрації зазначених осіб в іпотечній квартирі відповідачі суду не надали.

Посилання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки має наслідком виселення всіх мешканців іпотечної квартири без надання їм іншого житлового приміщення, що приведе до позбавлення гарантованого Конституцією України права на житло, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позовні вимоги про виселення відповідачів та інших осіб банком не заявлені.

Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу від 29 листопада 2006 року ОСОБА_2 належить трикімнатна квартира АДРЕСА_2 (а.с.111). При цьому, проведення державним виконавцем опису та арешту майна в ході виконавчого провадження ВП № 48794083 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 1 750 417,65 грн., не позбавляє відповідачів та членів його родини права користування майном, а лише обмежує власника в розпорядженні належною йому квартирою.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги на те, що судом не було застосовано положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та не вказано в резолютивній частині рішення суду про відстрочку виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії вказаного закону з огляду на наступне.

Так, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами − резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Таким чином, враховуючи, що на момент ухвалення рішення суду у власності ОСОБА_2 наявне інше житло - трикімнатна квартира АДРЕСА_2, відсутні правові підстави для застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина суду має відповідати вимогам ч.6 ст.38, ст..39 Закону України «Про іпотеку» та положенням п.4 ч.1 ст.215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року № 6-1205цс15.

Такого по суті висновку дійшов і суд першої інстанції, визначаючи початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

З огляду на викладену правову позицію доводи апеляційної скарги щодо невірного визначення судом початкової ціни продажу предмета іпотеки є такими, що не заслуговують на увагу.

Не приймає до уваги колегія суддів і доводи апеляційної скарги щодо співмірності вартості іпотечного майна розміру заборгованості за кредитом на час ухвалення рішення суду та вважає їх також безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Разом з тим, правильно встановивши обставини справи, суд першої інстанції не зазначив у резолютивній частині рішення суду всіх складових, з яких складається загальний розмір вимог, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

За таких підстав колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом викладення абзацу другого резолютивної частини рішення в новій редакції із зазначенням всіх складових з яких складається загальний розмір вимог, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року змінити.

Абзац другий резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 538 від 03 травня 2006 року в сумі 80 605,06 (вісімдесят тисяч шістсот п'ять) доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 07 липня 2015 року складає 1 714 138,99 (один мільйон сімсот чотирнадцять тисяч сто тридцять вісім) грн., з яких: 58 150,17 (п'ятдесят вісім тисяч сто п'ятдесят) доларів США - заборгованість за кредитом, 22 454,89 (двадцять дві тисячі чотириста п'ятдесят чотири) доларів США - заборгованість за процентами, 227 129,46 (двісті двадцять сім тисяч сто двадцять дев'ять) грн. - пеня, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 66,10 (шістдесят шість цілих десять сотих) кв.м., житловою площею - 29,30 (двадцять дев'ять цілі тридцять сотих) кв.м., яка передана ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в іпотеку на підставі іпотечного договору №04/І-168 від 03 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., шляхом продажу вказаної квартири на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль