Справа № 266/1821/16-ц
Провадженя№ 2/266/662/16
31 травня 2016 року м. Маріуполь
Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого - судді Дзюба М.В., з участю секретаря - Петрухіної Т.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втративши право користування жилим приміщенням,-
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що вона є власником будинку № 23 розташованого по вул. Північній в м. Маріуполі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.12.1991 року, засвідченого державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори. В вищезазначеному домоволодіння зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який доводиться їй зятем. З 2012 року відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації, не сплачує за комунальні послуги, не веде з нею спільного побуту, в будинку немає його особистих речей. Реєстрація відповідача порушує її права, як власника будинку. Добровільно відповідач знятися з реєстрації не бажає з причини відсутності за місцем реєстрації. Просила суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належним їй на парві власності майном у вигляді буд.№23 по вул..Північній в м. Маріуполі, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Позивач ОСОБА_1 до суду не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила позов задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав та про причини неявки суд не повідомив. Приймаючи до уваги думку позивача, суд здійснив заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 224-225 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.12.1991 року, виданого державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори та зареєстрованим у реєстрі за номером №1-4519, ОСОБА_1 отримала у приватну власність спадкове майно у вигляді жилого будинку з належними до нього побудовами подвіря, розташованого в місті Маріуполі вулиця Північній, 23 ( а. с. 8).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.07.2015 року, виданого Міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», право власності на житловий будинку № 23 по вул..Північній в м. Маріуполі зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.12.1991 року (а. с.6).
Згідно домової книги, ОСОБА_2 зареєстрований у спірному будинку з 16.09.2009 р. (а.с.12-14).
Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується дослідженою судом довідкою комітету самоорганізації населення «Селище Кіровка» від 11.05.2016 року, з якої вбачається, що відповідач ОСОБА_2 за адресою вул.. Північна, 23 у м. Маріуполі фактично не проживає більше 4-х років, тобто з 2012 року (а. с.5).
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірному будинку і залежить від права самого власника і є похідним від нього.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
З огляду на те, що позивач є власником будинку, тому він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його нерухомим майном, а саме жилим будинком.
Згідно ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону України за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316,317,319,321 Цивільного кодексу України.
Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння.
Права власника жилого будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Саме така позиція викладена в п.3 інформаційного листа ВССУ від 28.01.2013р. №24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав".
Відповідно до ст..156 ч.1 ЖК України члени сімї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
За ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сімї без поважних причин понад рік, якщо не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.
З огляду на наведене, виходячи з того, що ОСОБА_2 був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 як член сімї позивача та з 2012 року не проживає у спірному будинку без поважних причин, тобто понад рік, домовленості про це з позивачем не має, тому суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 212, 213 215, 224 ЦПК України, ст..405 ч. 2 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втративши право користування жилим приміщенням - з а д о в о л ь н и т и.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який народився в смт. Гребінки, Васильківського р-ну, Київської області, таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком №23 по вул. Північній у Приморському районі в місті Маріуполі.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Приморський районний суд м. Маріуполя шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Дзюба М. В.