_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/761/16-ц
Провадження № 6/520/69/16
УХВАЛА

12.02.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2 з вилученням паспортного документу,

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2016 року старший державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням, в якому просить суд: встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з вилученням паспортного документу; та зобовязати відділ ВПМР УМВС України в Одеській області не видавати виїзні документи на імя ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

Вимоги подання старший державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції обґрунтовує тим, що на виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №1 кп-443/15, виданого 07.05.2015 року Приморським районним судом міста ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 48675 гривень 00 копійок. 14.05.2015 року державним виконавцем на підставі ст. ст. 17-19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику семиденний строк для добровільного виконання. Боржником у наданий строк для добровільного виконання рішення суду не виконано. В рамках виконавчого провадження державним виконавцем вжито необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення. Згідно з витребуваними державним виконавцем довідками, за ОСОБА_2 транспортні засоби не зареєстровані, нерухоме майно не зареєстровано, в ДПІ у Київському районі міста ОСОБА_1 на обліку не перебуває. Державним виконавцем здійснювались виклики боржника, однак боржник до виконавчої служби не зявився. Державний виконавець здійснював виходи за адресою вказаною у виконавчому документі, однак боржника не було вдома. Оскільки боржник не зявлявся до відділу державної виконавчої служби, 01.09.2015 року державним виконавцем було винесено постанову про привід боржника, однак постанова не виконана, боржника на прийом до державного виконавця не доставлено.

У судове засідання старший державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що подання задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 07 травня 2015 року Приморським районним судом міста ОСОБА_1 видано виконавчий лист №1 кп-443/15 про стягнення з засудженого ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 33675 гривень в якості відшкодування матеріальної шкоди та 15000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди, а всього стягнуто з засудженого ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 48675 гривень 00 копійок (а.с.4).

14.05.2015 року старшим державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №1 кп-443/15, виданого 07.05.2015 року Приморським районним судом міста ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 48675 гривень 00 копійок (а.с.5).

Згідно з отриманими державним виконавцем довідками встановлено, що за ОСОБА_2 транспортні засоби не зареєстровані, нерухоме майно не зареєстровано, в ДПІ у Київському районі міста ОСОБА_1 на обліку не перебуває (а.с.7,11,12).

19.06.2015 року, 17.07.2015 року, 18.08.2015 року, державним виконавцем здійснювались виходи за адресою мешкання боржника ОСОБА_2 вказаної у виконавчому листі, а саме: АДРЕСА_1, однак встановлено, що дома його не було, повідомлення про виклик до державного виконавчої служби було залишено у двері (а.с.8-10).

01.09.2015 року державним виконавцем винесено постанову про привід боржника (а.с.6).

25.12.2015 року старшим державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.13).

Враховуючи вищевикладене, державний виконавець звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2 з вилученням паспортного документу, у звязку з тим, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з вимогами ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до положень пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» вiд 21.01.1994 року № 3857-XII, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України, вирішення питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до узагальнень Верховного суду України від 01 лютого 2013 року «Про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Разом із тим, в сенсі ст. 2 протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, яка є частиною національного законодавства, та ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Питання про визначення поняття "ухилення" боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду чинне законодавство не розкриває.

Статтею 90 Закону України «Про виконавче провадження», передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону.

Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

Як розяснив Верховний суд України в Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, у сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а саме за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду необхідно з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання тобто він має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів у кожному конкретному випадку визначається судом.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; неявка за викликом державного виконавця; неповідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб тощо.

Право громадян України на пересування є конституційним правом (ст. 33 Конституції України).

Суду не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 відомо про виконавче провадження у Київському ВДВС ОМУЮ, та не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 саме ухиляється від виконання зобовязань за рішеннями суду.

Виходячи зі змісту подання, а також відсутності у матеріалах справи будь-яких документів, які могли б підтвердити саме факт ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, а також з урахуванням розяснень Верховного суду України в Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, суд вважає, що подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2 з вилученням паспортного документу, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст. 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з вилученням паспортного документу, та зобовязання відділ ВПМР УМВС України в Одеській області не видавати виїзні документи на імя ОСОБА_2, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом пяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Калініченко Л. В.