Справа № 355/388/16-ц Головуючий у І інстанції Лисюк О. Д.
Провадження № 22-ц/780/4214/16 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 38 10.11.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

10 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 24 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним в частині обдарованого та визнання обдарованою іншу особу,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_3 та просила ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яку згідно заповіту прийняв батько позивача ОСОБА_5, який в присутності всієї сім'ї повідомив, що дарує своїй дочці ОСОБА_2 належний йому на праві власності будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Інший будинок, що знаходився в АДРЕСА_2, який належав матері та після її смерті, за заповітом, переходив у власність батька, він вирішив подарувати своїй молодшій дочці і рідній сестрі позивачки - ОСОБА_3.

Будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 в присутності свідків - мешканців прилеглих будинків, було на словах подаровано ОСОБА_2 з умовою, що остання не буде претендувати на частку іншого майна, що належало її матері.

Досягнувши усної домовленості, ОСОБА_2 зайнялась ремонтом будинку, оскільки він був у занедбаному стані, привела в належний стан прибудинкову територію, заклала сад.

Разом з тим, в 2014 році ОСОБА_2 дізналась про те, що 14 березня 2012 року її батько ОСОБА_5 подарував належні йому будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_3

Вважаючи договори дарування житлового будинку та земельної ділянки, укладені 14 березня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, фіктивними, ОСОБА_2 просила суд постановити рішення, яким визнати договори дарування житлового будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, недійсними в частині обдарованої ОСОБА_3 та визнати обдарованою за договорами ОСОБА_2

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 24 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору дарування житлового будинку від 14.03.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори Київської області Малиновською Н.В., ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Згідно договору дарування земельної ділянки від 14.03.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори Київської області Малиновською Н.В., ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0207 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з пропуску позивачем позовної давності, не давши жодної оцінки обставинам, на які посилалась позивач як на підставу своїх вимог та не врахувавши, що пропуск позовної давності є підставою для відмови в позові в разі, якщо позовні вимоги обґрунтовані та є підстави для їхнього задоволення, однак позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду, а відповідачем при цьому до ухвалення судом рішення подано письмову заяву про застосування наслідків такого пропуску.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав до задоволення позову ОСОБА_2, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року за № 9 для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання оспорюваних договорів дарування ОСОБА_5, як дарувальником, передано безоплатно ОСОБА_3, як обдарованій, житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку по АДРЕСА_1, які ОСОБА_3 прийняла, при цьому в договорах зазначено, що правочини відповідають дійсним намірам сторін, жодних заперечень щодо умов правочинів вони не мають та однаково розуміють значення правочинів та їх правові наслідки. Таким чином, сторонами правочинів вчинені дії на їхнє виконання, що виключає можливість застосування норми ст. 234 ЦК України як підстави для визнання даних правочинів недійсними.

Зважаючи на те, що позивачем ОСОБА_2 суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що оспорювані нею правочини є фіктивними, підстави до задоволення її вимог відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду про відмову в позові з підстав пропуску позовної давності - скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову в позові з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 24 травня 2016 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним в частині обдарованого та визнання обдарованою іншу особу - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: