АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Рубан С.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 про встановлення порядку користування часткою нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 про встановлення порядку користування часткою нерухомого майна відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування часткою нерухомого майна, третя особа - ОСОБА_4, в якому просив визначити наступний порядок користування будинком, а саме виділити позивачеві у користування приміщення будинку позначені у технічному паспорті, як 1-8, 1-9, 1-10, 1-12, а ОСОБА_3 приміщення будинку, позначені у технічному паспорту, як 1-14, 1-13, 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7.

В загальному користуванні залишити кімнату 1-11.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є співвласником будинку АДРЕСА_1 і його частка відповідає розміру 1/8 частини зазначеного будинку. Іншими співвласникам вказаної квартири є відповідач по справі - ОСОБА_3 (3/8) та третя особа ОСОБА_4 (4/8).

Позивач зазначає, що на фоні неприязних стосунків, що склалися останнім часом між ним та співвласником даного будинку ОСОБА_3, останній перешкоджає позивачеві вільно користуватися належною йому на праві приватної власності часткою будинку, розмір ідеальної частки якого становить 25,96 кв.м. Таким чином, оскільки відповідач відмовляється добровільно визначити порядок користування будинком, він звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що співвласниками будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (1/8), ОСОБА_3 (3/8) та ОСОБА_4 (4/8).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд вважав встановленим в ході судового розгляду, що позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження обґрунтованості його позовних вимог позивач у даному будинку не проживає, позовних вимог про вселення позивачем перед судом не порушувалося та судом встановлено, що позивач не бере участь у витратах на обслуговування будинку, а також встановлено факт відсутності з боку відповідача позивачу створення будь-яких перешкод у користуванні спірним будинком.

Крім того, частці ОСОБА_1 відповідає 25,96 кв.м., натомість він просить виділити йому у користування 28,8 кв.м., таким чином таке призведе до штучного зменшення частки у праві власності відповідача, що за умови висунутих позовних вимог є неприпустимим.

Виходячи з наведеного, зважаючи на ту обставину, що позивачем ставиться питання про порядок виділення приміщень у будинку АДРЕСА_1, який призводить до зменшення розміру частки відповідача, який категорично заперечує проти задоволення позовних вимог, а також наявність тієї обставини, що позивач не ставить питання про стягнення з нього суми компенсації за таке зменшення розміру частки відповідача суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 є безпідставними і необгрунтованим і такими, які не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Судом встановлено, що співвласниками будинку АДРЕСА_1 є позивач (1/8 частини), відповідач (3/8 частини) та третя особа ОСОБА_4 (4/8 частини).

Виходячи із наданих суду доказів, пояснень сторін колегія суддів вважає, що право на користування позивачем частиною будинку, яка належить йому на праві власності порушується відповідачем у справі.

Даний висновок підтверджується, як поясненнями позивача, так і поясненнями представника відповідача.

Представник відповідача в апеляційному суді підтвердила, що відповідач не заперечує право власності позивача на частину будинку, однак вважає, що оскільки у позивача є інше житло підстав для виділення в користування позивачу частини будинку немає.

Крім того, пояснила, що позивач не брав участі у витратах по утриманню будинку. Відповідач будинок перебудував. А тому не вбачає можливості виділити у користування позивача будь-яку кімнату, оскільки в будинку проживає відповідач та його сім»я .

Тобто, із пояснень позивача та представника відповідача вбачається наявність спору щодо вільного користування позивачем належною йому на праві приватної власності частиною будинку.

В апеляційному суді відповідач не запропонувала жодного варіанту встановлення порядку користування частиною будинку.

Позивач в апеляційному суді просив виділити в користування кімнати, які позначені на плані до технічного паспорту номерами 1-11, 1-12.

В користуванні відповідача просив залишити кімнати 1-13, 1-3, 1-5, 1-6.

В спільному користуванні позивача та відповідача залишити кімнату 1-4.

Розглянувши наданий позивачем варіант порядку користування будинком колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.05.1974 року, позивач успадкував 1/4 частини незакінченого будівництвом житлового будинку (96% готовності).

Рішенням виконавчого комітету Московської районної ради м. Києва від 09.11.1976 року за №1120/1 затверджено акт прийому в експлуатацію вказаного будинку. Згідно вищевказаного рішення про введення будинку в експлуатацію, загальна площа домоволодіння становила 207,7 кв. м., тобто частка ОСОБА_1 дорівнює 25,96 кв. м. (207,6 : 8 = 25,96).

Відповідно до технічного паспорту на будинок від 20.01.2012 року (розділ «Характеристика будинку, господарських будівель та споруд»), житловий будинок літ. А був збудований у 1960 році та станом на день розгляду справи не зазнав змін, а тому відносно частини домоволодіння, яке не було змінено, може бути встановлений порядок користування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що до частини будинку, яка введена в експлуатацію, може бути встановлений порядок користування позивача та відповідача враховуючи частку власності на домоволодіння кожного з них.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу будинку, а встановлення порядку спільного користування ним. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. (Правова позиція Верховного суду України у справі № 6-1500цс15).

Враховуючи баланс інтересів кожного із співвласників, колегія суддів вважає можливим встановити порядок користування домоволодінням, яке введено в експлуатацію, виділивши в користування позивачу ОСОБА_1 житлову кімнату 1-12 (10,7 кв.м) поверх 1 літера «А».

Відповідачу ОСОБА_3 виділити в користування житлову кімнату 1-13 (18,4 кв.м) поверх 1 літера «А» та кімнати 1-6 (9,8 кв.м), 1-5 (24,1 кв.м), 1-3 (8,0 кв.м) та кімнату 1-4 (4,9 кв.м.), поверх цокольний літера «А».

Кімнату 1-11 (11,0 кв.м), поверх 1 літера «А» залишити в спільному користуванні.

З підстав наведеного, рішення суду належить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову частково.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 309, 313-315, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою № 1 в житловому будинку № АДРЕСА_1, відповідно до якого виділити ОСОБА_1 в користування житлову кімнату 1-12 (10,7 кв.м) поверх 1 літера «А».

ОСОБА_3 виділити в користування житлову кімнату 1-13 (18,4 кв.м) поверх 1 літера «А» та кімнати 1-6 (9,8 кв.м), 1-5 (24,1 кв.м), 1-3 (8,0 кв.м) та кімнату 1-4 (4,9 кв.м.) поверх цокольний літера «А».

Кімнату 1-11 (11,0 кв.м) поверх 1 літера «А» залишити в спільному користуванні.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді