З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
27 травня 2016 року Черкаський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого-судді Василенко В.В.
при секретарі Пазенко О.О.
з участю позивача ОСОБА_1
та представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору недійсним та повернення грошових коштів,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору недійсним та повернення грошових кошті.
З урахуванням неправильного трактування та висвітлення умов договору він прийняв рішення витребувати сплачені грошові кошти, але відповідач, отримавши зазначену вище суму, відмовляє у її поверненні з огляду на п. 3.2.7 та п. 12.1 договору.
Вважаючи дії відповідача необгрунтованими та такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства вирішив звернутись до суду з вказаним позовом.
В судовому засіданні позивач та його представник позивні вимоги підтримали та суду пояснили, що відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачунадається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізинговихплатежів; інші умови. щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнутозгоди». Таким чином виходячи з аналізу вказаної правовї норми між сторонами вищевказаного договору лізингу не досягнуто остаточної згоди щодо предмету лізингу, зокрема не визначено: 1. вид транспортного засобу (автомобіль, мотоцикл, трактор, вантажний автомобільтощо), а лише зазначено марку і модель транспортного засобу; 2. не визначено рік випуску транспортного засобу, що унеможливлює встановлення належності транспортного засобу до категорії нових чи бувших у використанні (від цього формується остаточна ціна та розмір лізингових платежів); 3. не встановлено не передбачено інших ознак чи характеристик, які б змогли точно ідентифікувати транспортний засіб, що підлягає використанню згідно договору лізингу.
Крім цього, істотною умовою договору лізингу є зазначення в ньому розмірулізингових платежі, а відповідноп. 10.3 зазначений лише попереднійрозмір щомісячного лізингового платежу. При цьому фактичний розмір лізингових платежів повинен бути зазначений у додатку № 3, які сторони повинні були підписати(причому такий додаток повинен підписуватися у будь-якому випадку, в т.ч. і у випадку залишення платежів на попередньому рівні чи зміні їх розміру, про що зазначено в п. 10.3-10.4). Саме даний додаток і повинен визначати фактичний розмір лізингових платежівзгідно договору. Однак додаток № 3 так підписаний і не був, а тому сторони не досягли згоди щодо вищевказаної істотної умови договору.
Також вважають, що даний договір повинен укладатись з попередньої згоди його дружини у відповідності до вимог ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України, яка не давала згоди на укладання даного договору.
В звязку з тим, що укладений договір не відповідає закону щодо предмету договору, містить істотний дисбаланс стосовно прав та обовязків лізингодавця та лізингоодержувача, містить ознаки фінансової послуги, повязаної з прямим та опосередкованим залученням фінансових активів для фізичних осіб на що у відповідача відсутня ліцензія, нотаріально не посвідчений, містить несправедливі умови, а тому просять суд визнати договір фінансового лізингу від 03.11.2015 року № 001085 недійсним, зобов'язати відповідача повернути сплачені позивачем грошові кошти у сумі 21 000 грн., які були спрямовані на організацію та виконання договору фінансового лізингу.
Відповідач, представник ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» будучи належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду справи через оголошення в газеті «Урядовий Курєр» № 89 від 13.05.2016 року, повторно не зявився в судове засідання, про що є відомості в матеріалах справи, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України.
Заслухваши позивача та його предстанвика, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної чи юридичної особи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір.
Відповідно до ч. 1 ст. Закону України «Про фінансовий лізинг», ч. 1 ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживча річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.
Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Зазначений в п. 1.1 укладеного договору фінансового лізингу, як предмет договору вказано транспортний засіб, який не може вважатися предметом договору лізингу, оскільки не визначений індивідуальними ознаками, зокрема, не визначений його вид, виробник, модель, комплектація, рік випуску, колір тощо. Таким чином, договір містить істотний дисбаланс стосовно прав та обовязків лізингодавця та лізингоодержувача, оскільки лізингодавець має право придбати предмет лізингу будь-якої якості, будь-якого року випуску, будь-якої комплектації, що може значним чином змінювати вартість предмету лізингу та його споживчі властивості, будь-якої вартості, а лізингоодержувач не має змоги відмовитися від прийняття такого предмету лізингу (автомобіля), не сплативши значний штраф лізингодавцю.
Згідно п. 10.3 зазначений лише лише попереднійрозмір щомісячного лізингового платежу. При цьому фактичний розмір лізингових платежів повинен бути зазначений у додатку № 3, які сторони повинні були підписати(причому такий додаток повинен підписуватися у будь-якому випадку, в т.ч. і у випадку залишення платежів на попередньому рівні чи зміні їх розміру, про що зазначено в п. 10.3-10.4). Саме даний додаток і повинен визначати фактичний розмір лізингових платежівзгідно договору. Однак додаток №3 не підписаний, а тому суд вважає, що сторони не досягли згоди щодо вищевказаної істотної умови договору.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами вважаються, зокрема, послуги з фінансового лізингу.
Згідно зі ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, - може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
Жодних ліцензій щодо здійснення фінансових послуг, зокрема фінансового лізингу, відповідачем надано не було. Таким чином при укладенні договору відповідач діяв з порушенням чинного законодавства, надаючи послуги на які немає абсолютно ніяких дозвільних документів.
Відповідно ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Частиною 2 ст. 806 ЦК України передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановленим цим параграфом та законом.
Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Для договору найму та для договору лізингу передбачена однакова загальна норма про те, що такі договори повинні бути укладені у письмовій формі. Окремою спеціальною нормою передбачено, що договір найму транспортного засобу, який укладається за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню і в силу приписів ст. 806 ЦК України ці спеціальні вимоги повинні застосовуватись до договорів фінансового лізингу, які укладаються з фізичною особою відносно лізингу транспортного засобу.
Відповідно до п. 1. 1. Договору фінансового лізингу № 001053 від 27.10.2015 року предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб, який не вказано(попередньо це автомобіль). Нотаріального посвідчення договору не проводилось. Таким чином, договір фінансового лізингу, укладений між позивачем та відповідачем, за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.
Частиною 1 ст. 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.
Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, додержання яких є необхідними для чинності правочину; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).
Пункт 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначає, споживач - це фізична особа, яка купує, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних і підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника.
Відповідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 названого Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принцип) добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.
Аналізуючи норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими, необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності; по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведено в ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», який, однак, не є вичерпним, як це вбачається із змісту частини 4 цієї статті.
Так, згідно п. 1.4 укладеного Договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.
Проте, в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.
Відповідно до ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектуючих деталей, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.
Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, і водночас це обмежує права споживача на захист і отриманню відшкодування у передбачених законом випадках. Отже, такі умови є несправедливими. Також несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості виконавцю не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір зі споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається.
Пунктом 10.4. договору встановлено, що у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання даного Договору сторони зобов'язуються до купівлі транспортного засобу підписати додаток № 3 до даного договору із визначенням щомісячних лізингових платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі та передачі транспортного засобу. Таким чином, споживачеві фактично не надається можливість відмовитися від зміни (збільшення) розміру лізингових платежів лізинговою компанією в процесі виконання договору.
Розділом 12 договору фінансового лізингу № 001053 «Порядок розірвання договору. Порядок повернення коштів. Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу» - встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору, і водночас відсутня така відповідальність: лізингодавця перед споживачем. Так, стосовно лізингоодержувача встановлена відповідальність у вигляді сплати штрафних санкцій, одностороннього розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, повернення предмета лізингу Споживач же навіть в тому випадку, коли не отримує транспортний засіб, має право розірвати Договір за власним бажанням, але в такому випадку поверненню підлягає лише 60% від сплачених авансових платежів, а адміністративний платіж взагалі поверненню не підлягає.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.1996 року умови договору, що обмежують права споживача порівняно з положеннями, передбаченими законодавством, визнаються недійсними.
Крім того, позивачеві не було роз'яснено призначення адміністративного платежу, який виявився одноразовим платежем лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору, а позивач вважав, що це є частковою оплатою вартості автомобіля, що, в свою чергу, означає надання неповної, недоступної та недостовірної інформації.
Частиною 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено: якщо під час пропонування продукції споживачу не надасться або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, яка необхідна споживачу для здійснення ним свідомого вибору і вчинення правочину, така діяльність розцінюється як нечесна підприємницька практика і є такою, що вводить споживача в оману. Правочин, укладений з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсним.
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. В ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення.
Судові витрати мають бути розподілені відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України на підставі наданих документів, що підтверджують дані витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому необхідно стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору та витрати повязані з публікацією в пресі оголошення.
Керуючись ст.ст.10, 20, 60, 88, 208, 213-215, 224-226 ЦПК України та ст.ст. 215, 220, 799, 806, 808 ЦК України, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про захист прав споживачів», суд,-
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати договір фінансового лізингу № 001085 укладений 03.11.2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» недійсним.
Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі (пятсот пятдесят одна) гривня 21 коп.
Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_1 витрати повязані з публікацією в пресі оголошення у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_3