Ухвала

іменем україни

01 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Сидельковська Юлія Юріївна, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання договору купівлі-продажу жилого будинку частково недійсним, визнання належним покупцем, визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, на обґрунтування якого зазначав, що у липні 2011 року за допомогою агентства нерухомості знайшов будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який мав намір придбати.

20 липня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 фактично був укладений договір купівлі-продажу зазначеного жилого будинку за 54 196 грн, які він (ОСОБА_4) передав ОСОБА_6 в приміщенні приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Сидельковської Ю.Ю. в присутності працівника агентства нерухомості ОСОБА_9 Після проведення розрахунку приватний нотаріус посвідчила від імені продавця на ім'я ОСОБА_4 довіреність на право розпорядження вказаним жилим будинком, оскільки ОСОБА_6, який проживає у м. Джанкої, відмовився вдруге приїжджати до м. Дніпропетровська для посвідчення договору купівлі-продажу. Після оформлення необхідних документів, 31 жовтня 2011 року, він (ОСОБА_4), діючи від імені ОСОБА_6 на підставі довіреності від 20 липня 2011 року, уклав і нотаріально посвідчив договір купівлі-продажу спірного будинку, вказавши покупцем онука ОСОБА_5, який у подальшому надав йому довіреність на оформлення приватизації та реєстрації права власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок. Позивач, посилаючись на те, що реєстрація права власності на ім'я відповідача носила тимчасовий характер, ОСОБА_5 обіцяв за першою вимогою переоформити будинок, звернувся до нього з проханням це зробити та повернути правовстановлюючі документи, на що ОСОБА_5 відмовився та до теперішнього часу ухиляється від переоформлення права власності, а на початку серпня 2013 року змінив замки у хвіртці та вхідних дверях будинку.

Посилаючись на ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. ст. 217, 328 ЦК України ОСОБА_4 просив визнати частково недійсним договір купівлі-продажу жилого будинку, зазначивши його покупцем, та визнати за ним право власності.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 лютого 2015 року позов задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1, який складається із будинку А-1 жилою площею 23,6 кв. м, загальною площею 47,3 кв. м, сараю Б, вбиральні В, літньої кухні Д, гаража Г, душу Ж, споруди № 1-4, І, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посвідчений 31 жовтня 2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сидельковською Ю.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 626, недійсним у частині зазначення покупця, визнавши ОСОБА_4 покупцем за цим договором.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на жилий будинок АДРЕСА_1, який складається із будинку А-1 жилою площею 23,6 кв. м, загальною площею 47,3 кв. м, сараю Б, вбиральні В, літньої кухні Д, гаража Г, душу Ж, споруди № 1-4, І.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, посилаючись на положення ст. ст. 203, 215, ч. 3 ст. 244, ч. 3 ст. 238 ЦК України, виходив із того, що будинок придбаний саме позивачем за його власні кошти.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, зазначав, що правових підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним не встановлено. Матеріали справи свідчать про те, що волевиявлення ОСОБА_6 було направлено на видачу довіреності, яка ніким не оспорена, а згідно з п. п. 8, 11 договору купівлі-продажу ОСОБА_5 придбав будинок на особисті кошти.

При цьому апеляційний суд оцінив докази, надані сторонами, як це передбачено ст. 212 ЦПК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, залишивши рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Журавель

В.А.Черненко

С.П.Штелик