Кодимський районний суд Одеської області
__________________________________________________________________________________________
Справа № 503/1697/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2016 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Гури А.І.,

при секретарі Поліковській О.І.

за участю: позивача (відповідача) ОСОБА_1,

відповідача (позивача) ОСОБА_2,

представника позивача (відповідача) ОСОБА_3,

представника відповідача (позивача) ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кодимі, Одеської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та коштів на утримання дружини та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком,

В С Т А Н О В И В:

Позивач (відповідач) 03 вересня 2015 року звернулась до суду з позовом до відповідача( позивача) про розірвання шлюбу, згодом збільшивши розмір позовних вимог, доповнивши їх вимогою про стягнення з відповідача (позивача) аліментів на утримання неповнолітньої дитини та коштів на утримання дружини.

В свою чергу, відповідач (позивач) звернувся до суду з позовом до позивача (відповідача) про визначення місця проживання дитини з ним.

В судовому засіданні позивач (відповідач) ОСОБА_5, яку підтримав і її представник (на підставі угоди), посилалася на те, що 09 серпня 2012 року вона у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис №51. Від шлюбу мають одну малолітню дитину сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбні відносини з відповідачем припинені з 01 грудня 2013 року. Причиною цього стало те, що відповідач покинув сім»ю і пішов жити до іншої жінки. Спільне господарство не ведеться. Спору про поділ спільного майна немає. Примирення не можливе. Просить шлюб розірвати, а дитину залишити проживати з нею. Після розірвання шлюбу залишити прізвище відповідача. Крім того, відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги не надає. З огляду на те, що відповідач має постійну роботу і заробіток, просить стягнути з того аліменти у розмірі ? частки всіх видів заробітку, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідного віку щомісяця, а також коштів на її утримання в розмірі ? частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною трирічного віку. Просить стягнути з відповідача сплачені кошти на правову допомогу.

Відповідач (позивач), будучи підтриманим представником (на підставі угоди) в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу визнав в повному обсязі, але наполягав на тому щоб неповнолітня дитина ОСОБА_7, проживала з ним після розірвання шлюбу. Однак, в подальшому, з вимогою позивача (відповідача) ОСОБА_1, про залишення дитини з тою після розірвання шлюбу, погодився. В той же час, заперечував проти задоволення позовних вимог про стягнення з нього коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, з огляду на те, що він не в змозі сплачувати ці кошти. Він, хоча і отримує постійну заробітну плату, але, з урахуванням того, що мешкає з іншою дружиною, піднаймає житло в місті Одесі, коштів, які залишаються після сплати за найм квартири, не буде вистачати на проживання. Сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі, визначеному позивачем (відповідачем), згодний.

Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ЖД №171072, виданого 09 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №51, ОСОБА_2 і ОСОБА_8, зареєстрували шлюб 09 серпня 2012 року. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка «Обнявко», дружини «Обнявко».

Згідно свідоцтва про народження серії І-ЖД №389559, виданого 30 травня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №186, ОСОБА_7, народився 16 травня 2014 року.

Згідно довідки про доходи №15/393/18499 від 15 вересня 2015 року Філії-Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», ОСОБА_2 працює інкасатором сектору інкасації коштів та перевезення валютних цінностей і його заробіток за період з лютого по липень 2015 року становить 40698,69 грн..

Згідно довідки Великоплосківської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області №281 від 05 лютого 2016 року, ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2. Фактично проживає в місті Одесі, де піднаймає житло за власні кошти.

Згідно довідки Великоплосківської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області №282 від 05 лютого 2016 року, ОСОБА_2 проживає в незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9.

Згідно довідки №414 від 08 лютого 2016 року КП ЖКХ «Чорномор» Одеської міської ради, ОСОБА_2 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 без реєстрації.

Згідно висновку Кодимської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування №1960/01-29 від 23 жовтня 2015 року, доцільно щоб малолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав разом з матір»ю ОСОБА_1.

Вислухавши вимоги та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 частково та про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 з наступних підстав.

Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09 серпня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №51 (свідоцтво про шлюб серії І-ЖД №171072).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії І-ЖД №389559).

Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до частини 3 та 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Згідно ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами склалися негативні відносини, оскільки подружжя має різні погляди на життя, різні вподобання, внаслідок чого між ними не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки. Відповідач (позивач) фактично створив нову сім»ю. Сторони живуть однією сім»єю з грудня 2013 року. Кожен має свій бюджет. Не ведуть спільного господарства. Фактично сім»я розпалася і її збереження стало неможливим та суперечить інтересам сторін.

Таким чином, суд прийшов до переконання, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів спрямованих на примирення подружжя, як це передбачено ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Згідно ч.1 ст.110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя.

Отже, встановивши об»єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям не можливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов»язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім»ї взаємоповаги, втрати почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає стаття 55 СК України, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім»ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу між ними.

Стосовно визначення місця проживання малолітньої дитини, то суд прийшов до такого.

Відповідач (позивач) ОСОБА_2 у своєму позові до ОСОБА_1, вимагав залишити проживати дитину з ним. Відповідач з цим не погодилась, вважаючи, що саме вона може дати необхідне виховання дитині.

Як убачається з дослідженого в судовому засіданні висновку орану опіки і піклування (Кодимської районної державної адміністрації Одеської області), зазначений орган вважає за необхідне залишити дитину проживати з матір»ю.

Суд погоджується з такою позицією орагну опіки та піклування з огляду на таке.

На думку суду дитина не повинна розлучатися з матір»ю і обставини, які б змушували це зробити відсутні.

Згідно роз»ясень, які містяться в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, будуть проживати неповнолітні діти, суд, виходячи з положень про рівність прав та обов»язків батьків щодо дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх дітей, при цьому суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дітей.

Крім цього, у принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір»ю.

З огляду на викладене суд вважає необхідним визначити місце проживання малолітньої дитини - з матір»ю.

Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Стосовно вимоги позивача (відповідача) ОСОБА_1 про стягнення з відповідача (позивача) аліментів на утримання дитини та коштів на утримання дружини до досягнення дитиною віку три роки, то, задовольняючи ці вимоги частково, суд виходив з такого.

Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень…

В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Таким чином, відповідач зобов'язаний утримувати свою малолітню дитину, проте свій обов'язок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні.

У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання.

Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення.

З урахуванням того, що відповідач має постійне місце роботи та заробіток (довідка про доходи №15/393/18499 від 15 вересня 2015 року Філії-Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк»), в судовому засіданні визнав позов в цій частині позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини у частині від доходу (заробітку).

Згідно ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно частини 4 тої ж статті Сімейного кодексу, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Судом установлено, що відповідач (позивач) ОСОБА_2, хоча і має постійне місце роботи де отримує гарантований заробіток. В той же час, як убачається з дослідженої під час судового розгляду справи довідки №414 від 08 лютого 2016 року КП ЖКХ «Чорномор» Одеської міської ради, ОСОБА_2 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 без реєстрації, наймає це житло (довідка Великоплосківської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області №282 від 05 лютого 2016 року), що потребує, на думку суду певних грошових трат.

Відтак, суд вважає, що відповідач (позивач) ОСОБА_2, не має достатнього рівня доходу, який би забезпечував йому, після сплати аліментів на утримання дитини, достатній рівень життя. Тобто, відповідач довів суду ті обставини, на які він посилається, заперечуючи проти позову в частині сплати коштів на утримання дружини.

Що стосується вимоги позивача (відповідача) ОСОБА_1 стягнути з відповідача (позивача) ОСОБА_2 витрати, понесені нею на правову допомогу, то суд прийшов до такого.

Згідно статті 84 ЦПК України (ч.1,2) витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в

адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час

ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Аналізуючи зазначені припису Закону, суд вважає, що необхідною умовою для вирішення питання компенсації витрат на правову допомогу є надання стороною відповідного розрахунку таких витрат.

Позивач (відповідач) ОСОБА_1 такого розрахунку суду не надала, а тому ця вимога задоволеною бути не може.

На підставі ст. ст.110, 112 ч.2,113 СК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та коштів на утримання дружини задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_8) ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, 09 серпня 2012 року, актовий запис №51 РОЗІРВАТИ.

Дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати з матір»ю ОСОБА_1.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1 шлюбне прізвище «ОБНЯВКО».

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, тобто до 16 травня 2032 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Утримання аліментів виконувати починаючи з 22 жовтня 2015 року.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення цього рішення.

Суддя А.І. Гура