Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"15" лютого 2016 р.

Суворовський районний суд міста ОСОБА_1 в складі

головуючого судді Кисельова В.К.

при секретарі Дзюба Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту неприйняття спадщини, про визнання права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту неприйняття спадщини, про визнання права на спадкування. Позовні вимоги 04 червня 2014р. померла - ОСОБА_4, у зв'язку з чим відкрилася спадщина на усе її майно. Заповіт спадкодавцем не складався.

Після смерті ОСОБА_4 залишилось двоє спадкоємців першої черги за законом - двоє рідних дітей спадкодавця: позивачка, ОСОБА_2, та її рідний брат - ОСОБА_3.

З метою прийняття спадщини позивачка звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1, якою було відкрито спадкову справу № 11/2014.

05.12.2014 р. позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого позивачка набула право власності на 1/2 частину спадкового майна. У зазначеному свідоцтві про право на спадщину за законом вказано, що право на спадкування іншої ? частини майна має відповідач ОСОБА_3.

Позивачці нотаріусом було роз'яснено, що ОСОБА_3 був зазначений в якості спадкоємця, який прийняв спадщину, на підставі приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки його місце проживання було зареєстровано за адресою місця проживання спадкодавця, а саме: АДРЕСА_1. При цьому заяву про прийняття спадщини ОСОБА_3 до нотаріуса не подавав.

Позивачка стверджує, що ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини не проживав, а тому не може вважатись таким, що прийняв спадщину, оскільки у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, тільки спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

В звязку з чим, сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, не може бути підставою для встановлення факту прийняття спадщини, оскільки визначальною обставиною є факт реального проживання спадкоємця зі спадкодавцем.

На підставі викладеного, позивач просить встановити факт неприйняття ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_4, померлої 04.06.2014 року, а також визнати за нею, ОСОБА_2, право на спадкування усього майна належного спадкодавцю ОСОБА_4, померлої 04.06.2014 р..

Відповідно до поданого клопотання представник позивача просив справу розглянути у його відсутність, а також задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не зявився, судові повістки за місцем реєстрації не отримує, що підтверджується поштовими повідомленнями, у звязку з чим, на підставі ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається повідомленим про розгляд справи.

На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

Так 04 червня 2014р. померла ОСОБА_4, актовий запис № 5892 від 04.06.2014р., зареєстрований Відділом ДРАЦС у м. Одесі ОМУЮ. (а.с. 4)

В звязку з чим, відкрилась спадщина на усе майно. Заповіт спадкодавцем не складався, у звязку з чим, спадкоємство здійснюються за законом

Після смерті ОСОБА_4 залишилось двоє спадкоємців першої черги за законом - двоє рідних дітей спадкодавця: позивачка, ОСОБА_2, та її рідний брат - ОСОБА_3..

З метою прийняття спадщини позивачка звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1, якою було відкрито спадкову справу № 11/2014.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 звернулась лише ОСОБА_2.

Відповідач ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4 не звертався.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до довідки склад сімї від 16.06.2014р., яка є в матеріалах спадкової справи вбачається, що спільно з померлою ОСОБА_4 на час відкриття спадщини у квартирі АДРЕСА_2 були зареєстровані також ОСОБА_2 та ОСОБА_3. (а.с. 24)

05.12.2014р. ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого позивачка набула право власності на 1/2 частину спадкового майна, а саме грошових коштів в АКБ «Порто-Франко». При цьому, у зазначеному свідоцтві про право на спадщину за законом вказано, що право на спадкування іншої ? частини майна має відповідач ОСОБА_3.

Пунктом Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

При цьому, сама по собі реєстрація місця проживання разом за спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити про своєчасність прийняття спадщини.

Вищевказана позиція, зокрема, була висловлена Верховним Судом України в ухвалі від 03.11.2010 р., що була постановлена за наслідками розгляду справи № 6-7165св09 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно та за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання права на спадщину за заповітом і за законом за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 10лютого 2009 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 не проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2006р., що підтверджується рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05.06.2015 р. по цивільній справі № 523/3375/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд вважає, що оскільки відповідач не здійснив жодних дій щодо прийняття спадщини, а також фактично не проживав на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, то він вважається таким, що не прийняв спадщину.

В звязку з чим, позивачка є єдиним спадкоємцем за законом після померлої ОСОБА_4.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1218-1220, 1261,1268 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту неприйняття спадщини, про визнання права на спадкування задовольнити.

2. Визнати ОСОБА_3 таким, що не прийняв спадщину після ОСОБА_4, яка померла 04.06.2014 року.

3. Визнати, що ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) має право на успадкування усього майна, що належало спадкодавцю ОСОБА_4, яка померла 04.06.2014 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення.

Суддя