Справа № 464/7052/15-ц
пр.№ 2/464/570/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2016 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Борачка М.В.,

при секретарі Гаврилишин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому з уточненням позовних вимог просить стягнути з відповідачів в рівних частинах основну суму боргу у розмірі 10650 грн., інфляційні втрати в період з 18.11.2014р. по 12.08.2015р. в розмірі 4630,53 грн., 3% річних за період з 18.11.2014р. по 12.08.2015р. в розмірі 234,59 грн., пеню за період з 18.11.2014р. по 06.08.2015р. в розмірі 3785,57 грн., а всього 19300,69 грн. тобто по 9650,34 грн. з кожного та судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 22 серпня 2013 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір позики, у відповідності до якого вона передала ОСОБА_2 гроші в сумі 7000 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ на дату одержання коштів 55951 грн. На момент укладення договору ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 Вказані кошти ОСОБА_2 взяла для купівля автомобіля SUZUKI GRAND VITARA 2008 р.в., який вона разом зі своїм чоловіком придбали 23.08.2013р. Даним автомобілем відповідачі користувались до того часу, поки спільно проживали та вели спільне господарство. З часом відповідачі вирішили розлучитися та прийняли спільне рішення щодо продажу автомобіля SUZUKI GRAND VITARA 2008 р.в. За продаж даного автомобіля вони отримали 80000 грн. Позивач 19.10.2014р. предявила відповідачам вимогу, щодо повернення заборгованості в сумі 7000 доларів США. 02.11.2014р. відповідачами повернуто частину боргу в сумі 80000 грн. Станом на 19.10.2014р., тобто на день предявлення вимоги курс НБУ становив 12,95 грн. за 1 долар США. Відтак, відповідачі повинні були повернути 7000 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на день предявлення вимоги 90650 грн. Оскільки з даної суми вона отримала лише 80000 грн. то відповідачі повинні повернути їй 10650 грн. основного боргу. Станом на день подання позову відповідачі боргу не повернули. На підставі наведеного просить позов задоволити.

Позивач в судове засідання не зявився, представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча були належно повідомлені про час і місце розгляду справи.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення, в яких вона позов визнає частково, а саме в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 5325 грн. Крім того зазначає, що на позичені кошти вона з ОСОБА_3 придбали автомобіль SUZUKI GRAND VITARA 2008 р.в., яким спільно користувались. 19.10.2014р. ОСОБА_4 предявила вимогу про повернення позичених коштів. 01 листопада 2014 року вона з чоловіком ОСОБА_3 продали даний автомобіль та повернули позивачу частину коштів в сумі 80000 грн. Вважає, що має повернути лише половину від основної суми боргу, тобто 5325 грн., оскільки обовязок повернення іншої частини коштів лежить на ОСОБА_3, та як позичені кошти були витрачені на потреби та в інтересах сімї.

Згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів.

Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 22 серпня 2013 року надано в позику відповідачу ОСОБА_2 кошти в сумі 7000 доларів США, які остання зобовязувалася повернути на першу вимогу позивача.

Вимога позивача до відповідачів предявлена 19 жовтня 2014 року, що не заперечується сторонами.

Як вбачається з розписки відповідач ОСОБА_2 зобовязувалась повернути позичені кошти на першу вимогу позивача в сумі 7000 доларів США, що еквівалентно гривні по курсу НБУ на дату предявлення вимоги 90650 грн. Відтак сума заборгованості на дату предявлення вимоги становила 90650 грн.

02 листопада 2014 року відповідачами повернуто позивачу частину боргу в розмірі 80000 грн. Відтак сума заборгованості становить 10650 грн.

Зі змісту ст. 1049 ЦК України вбачається, що якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що сума основного боргу за договором позики становить 10650 грн., відтак розмір трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості за період з 18.11.2014р. по 12.08.2015р. становить 234,59 грн.; розмір інфляційних втрат за період з 18.11.2013р. по 12.08.2015р. 4630,53 грн.

Взяті на себе зобов'язання за договором ОСОБА_2 не виконала, чим порушила умови такого, зокрема, не повернула отримані кошти на першу вимогу позивача.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 станом на 22 серпня 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Зі змісту розписки вбачається, що гроші ОСОБА_2 позичала на купівлю автомобіля.

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що автомобіль SUZUKI GRAND VITARA 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 придбаний 23.08.2013 р., тобто в період коли відповідачі перебували в шлюбі.

Як вбачається з довідки-рахунок №836640 такий автомобіль продано 01 листопада 2014 року, в період шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Крім того, з письмових пояснень відповідача ОСОБА_2 вбачається, що позичені кошти вони з чоловіком використали для придбання автомобіля SUZUKI GRAND VITARA 2008 р.в., яким спільно користувались.

Враховуючи вищенаведене, оскільки за договором позики позивач передав відповідачу ОСОБА_2 кошти, які вона використала в інтересах сімї, а саме для придбання автомобіля, яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спільно користувались, а відтак позичені кошти згідно з вимогами ст. 61 СК України стали об'єктом спільної сумісної власності подружжя, суд приходить до висновку, що укладений ОСОБА_2 договір позики, був укладений в інтересах сімї і створив обовязок для другого з подружжя, тобто ОСОБА_3, а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів в рівних частинах основної суми боргу, інфляційних втрат та 3% річних слід задоволити.

Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідачів пені, то такі не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 549 неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналізуючи зміст даної статті можна стверджувати, що сплата неустойки в договірних правовідносинах може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також, якщо умови про відшкодування прописані в укладеному договорі.

Судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами, є договірними і випливають із умов укладеного між ними договору. Умовами даного договору, не передбачено сплата неустойки при порушенні договірних зобовязань.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у вимозі позивача про стягнення пені слід відмовити.

Вирішуючи розподіл судових витрат, суд враховує наступне. Згідно зі ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, згідно з квитанцією, наявною в матеріалах справи, позивачем при подачі позову до суду сплачено 243,60 грн. судового збору. Заявлено позов на загальну суму 19300,69 грн. та задоволено позовні вимоги в розмірі 15515,12 грн. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення закону, слід стягнути з відповідача на користь позивача 195,83 грн. судового збору, тобто по 97,92 грн. з кожного.

На підставі ст.ст.11, 16, 526, 530, 545, 625, 1046-1049 ЦК України та керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 128, 215, 218, 224-226 ЦПК України, с у д, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 7757 (сім тисяч сімсот пятдесят сім) грн. 56 коп. заборгованості за договором позики з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 97(девяносто сім) грн. 92 коп. судового збору з кожного.

В решті позовних вимог слід відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, у відсутності якої таке було постановлено, - протягом того ж строку з дня отримання його копії.

Головуючий Борачок М.В.