Справа №442/234/16-ц
Провадження №2/442/414/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Хомика А.П.

з участю секретаря - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «ОСОБА_3 банк», ОСОБА_4 підприємства «Масляна родина», ОСОБА_5 про припинення правовідносин поруки та договору поруки ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати правовідносини поруки та договір поруки №02/24/11-П від 25.04.2013 року припиненим. В обґрунтування позову покликається на те, що 09.06.2011 року між відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено кредитний договір №24/11-ВКЛ. Для забезпечення виконання зобовязань, котрі взяв на себе відповідач-2, з ним було укладено договір поруки №02/24/11-П від 25.04.2013 року. Відповідно до умов пункту 2.4. Кредитного договору зобовязання щодо повернення кредиту встановлюються у відповідності до встановленого графіку погашення кредиту.

Вважає, що його порука за відповідача-2 є такою, що припинилася, в силу частини 1 ст. 559 ЦК України. Звертає увагу, що до основного зобовязання, а саме кредитного договору, зобовязання по виконанню умов якого було забезпечено його порукою вносились зміни, котрі збільшували та розширювали межі його відповідальності. Зокрема, 26.04.2013 року було укладено додаткову угоду №10 про зміну умов кредитного договору, а саме щодо встановлення нового графіку повернення кредитних коштів, умов надання даних коштів, визначена відсоткова ставка, яка не була йому доведена до відома при укладені договору поруки, як і відомості девяти додаткових угод до кредитного договору. Дані зміни суттєво збільшують розмір його відповідальності перед відповідачем -1, його згоди на таке ніхто не отримував.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та дав пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позовній заяві та додаткових поясненнях на позов. Наголосив, що в додатковій угоді №10 зменшення ліміту в період з квітня 2013 року по грудень 2013 року відбувається повільніше ніж в додатковій угоді №9. Дана обставина прямо впливає на обсяг відповідальності позивача по договору поруки, оскільки змінює базу нарахування відсотків по кредитному договору та відповідно їх суму в сторону збільшення. Позов просив задоволити.

Представник відповідача ПАТ «ОСОБА_3 банк» не зявився, подавши письмове заперечення на позов та на додаткові пояснення, в якому покликається на те, що додаткові угоди є невідємною частиною кредитного договору, з яким позивач був ознайомлений. Разом з тим, підтвердженням того факту, що позивачу були відомі факти внесення змін до кредитного договору ще до укладення ним спірного договору поруки є той факт, що 09.06.2011 року між банком та ПП «АМГТранс» було укладено договір поруки в забезпечення виконання зобовязань ПП «Масляна Родина», до якого в подальшому вносились зміни у звязку із змінами умов кредитування. Директором ПП «АМГТранс» та підписантом даних договорів був позивач. Зміна графіку погашення кредиту не вплинула на основні умови кредитування.

Представники відповідачів ПП «Масляна родина» та ОСОБА_5 не зявилися.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступних міркувань.

Матеріалами справи встановлено, що 09.06.2011 року між відповідачем ОСОБА_2 акціонерним товариством «Оксі Банк» та відповідачем ОСОБА_4 підприємством «Масляна родина» було укладено кредитний договір з відкриттям відновлювальної кредитної лінії №24/11-ВКЛ про надання коштів в розмірі 300 000,00 грн. в строк з 09.06.2011 р. по 06.06.2014 р., на поповнення обігових коштів, із зобовязанням повернення кредиту та сплати 20% річних, а також комісії на умовах, передбачених договором ( п.1.1.). Повернення кредиту здійснюється згідно з Графіком зменшення ліміту кредитної лінії, зазначеним в Додатку 1, який є невідємною частиною Договору ( п. 2.4.) (а.с.2-4).

25.04.2013 року в контексті вказаного вище договору між відповідачем ОСОБА_2 акціонерним товариством «Оксі Банк» (кредитор) та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір поруки №02/24/1-П, за яким останній зобовязався відповідати перед кредитором за порушення боржником зобовязань, що виникли з вказаного кредитного договору : повернення кредиту у сумі 2384 000 грн. у строк до 06.06.2014 року та сплати нарахованих процентів та комісійної винагороди, неустойки за несвоєчасну сплату процентів, та /або повернення кредиту, сплату збитків. Відповідальність поручителя та боржника є солідарною всім своїм майном. Разом з тим, за п. 2.4.1. Кредитодавець має право змінити умови кредитного договору без згоди поручителя, якщо внаслідок цього не збільшується обсяг відповідальності Поручителя

Порука припиняється, зокрема : з припиненням зобовязання за кредитним договором, у разі зміни зобовязання за Кредитним договором без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя ( п.6.2. Договору поруки) (а.с. 6)..

Так, 09.06.2011 року між сторонами кредитного договору було погоджено графік зменшення ліміту кредитної лінії ( а.с. 5 зворот).

В подальшому, 27.12.2012 року між сторонами кредитного договору було укладено додатковий договір №9 до кредитного договору з відкриттям відновлювальної кредитної лінії, за яким п.1.1. викладено в наступній редакції « кредитодавець надає грошові кошти позичальнику в розмірі 2 384 000 грн. в строк з 09.06.2011 року по 06.06.2014 року на поповнення обігових коштів, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити 20 % річних по траншах, виданих 05.12.2011 року, 23% річних по траншах, виданих з 06.12.2011 року, та 25% річних по траншах, виданих з 06.12.2012 року, а також комісії на умовах, передбачених договором». Разом з тим, за п.2.4. Договору змінено графік зменшення кредитної лінії у сумах щомісячних платежів, збільшено їх розмір.

Крім цього, 26.04.2013 року між сторонами кредитного договору було укладено додатковий кредитний договір №10, за яким п.1.1 викладено в наступній редакції « кредитодавець надає грошові кошти позичальнику в розмірі 2 384 000 грн. в строк з 09.06.2011 року по 06.06.2014 року на поповнення обігових коштів, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити 20 % річних по траншах, виданих 05.12.2011 року, 23% річних по траншах, виданих з 06.12.2011 року, та 25% річних по траншах, виданих з 06.12.2012 року, а також комісії на умовах, передбачених договором». Разом з тим, за п.2.4. Договору змінено графік зменшення кредитної лінії у сумах щомісячних платежів, збільшено їх розмір.

Жодних доказів, що такі додаткові умови договору були узгоджені з позивачем не надано.

Верховний Суд України у своїх висновках, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за II півріччя 2012р., зокрема зазначив:

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що встановлено презумпцію припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Внесення змін до кредитного договору в частині збільшення розміру процентів за відсутності згоди поручителя на таку зміну змінює обсяг його відповідальності (постанова Верховного Суду України від 10.10.2012р. у справі N 6-112цс12).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

За змістом ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, за якого в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язальних правовідносин поруки, з припиненням яких втрачає чинність договір поруки.

У разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12 - 15, 20 ЦК, ст. ст. 3 - 5, 11, 15, 31 ЦПК України).

За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення поруки зумовлюють такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним.

Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, оскільки це суперечило б положенням ч. 1 ст. 559 цього Кодексу (постанова Верховного Суду України від 21.11.2012 р. у справі N 6-134цс12).

Як вбачається з додаткових пояснень позивача, як на підставу для задоволення предявленого позову він вважає факт укладення додаткового договору №10 до кредитного договору з відкриттям відновлювальної кредитної лінії № 24/11-ВКЛ від 09 червня 2011 року від 26 квітня 2013 р. Зокрема, щодо вказаної угоди Відповідач в своїх запереченнях вказує на незначний та не суттєвий для позивача характер вказаних змін котрі з позивачем погоджені не були. Проте така позиція є безпідставною. Зокрема як вбачається з умов кредитного договору на суму боргу з 06 грудня 2012 р. нараховується ставка 25% річних від суми заборгованості. Позивач погоджується, що вказані умови як і кінцевий строк погашення боргу між додатковими угодами №9 та №10 не змінились, проте, зміни стосувались графіку зменшення ліміту кредитування, відображеному в п. 2.4. При цьому, в додатковій угоді № 10 зменшення ліміту в період з квітня 2013 р. по грудень 2013 р. відбувається повільніше аніж в додатковій угоді № 9. Дана обставина прямо впливає на обсяг його відповідальності по договору поруки, оскільки змінює базу нарахування відсотків по кредитному договору та відповідно їх суму в сторону збільшення. Так, за травень 2013 р. базою нарахування була сума в 1 484 000 грн. за користування якою за вказаний місяць позичальник мав би сплатити 1 484 000*25%/365*31=31 509,59 грн., проте згідно умов додаткової угоди № 10 базою нарахування відсотків за травень 2013 р. є сума 2 269 000 грн., відповідно за вказаний місяць позичальник мав би сплатити 2 269 000*25%/365*31=48 177,40 грн., що на 16 667,80 грн. збільшило розмір його відповідальності по кредитному договору лише за травень 2013 р. Аналогічна ситуація і по іншим місяцям: червень 2013 р.: 44260,27 - 28130,14=16 130,13 грн., липень 2013 р. - 43293,84 - 26626,03 = 16 667,81 грн., серпень 2013 р. - 40852,05 - 24184,25 = 16 667,8 грн., вересень 2013 р. - 37171,23 - 21041,10 = 16130,13 грн. , жовтень 2013 - 35968,49 - 19300,69 = 16 667,8 грн., листопад 2013 р. - 32445,21 - 16315,07 = 16 130,14 грн. Відтак, за період з травня по листопад 2013 р. сумарна величина збільшення розміру його відповідальності виражена в грошовій формі становить 100 061,61 грн. Відтак, укладення додаткової угоди № 10 до кредитного договору суттєво збільшило обсяг відповідальності позивача перед банком, при цьому укладення вказаної угоди відбулось без його участі та погодження на внесення відповідних змін, що дає підстави для задоволення заявленого позову у відповідності до приписів ч.1 ст. 559 ЦК України.

Зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що банк в односторонньому порядку змінив зобов'язання за основним кредитним договором без згоди поручителя розмір щомісячних платежів та процентні ставки за такими, збільшив їх, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності позивача, що є підставою для припинення поруки.

Крім того, суд критично оцінює заперечення відповідача, оскільки будь-яких доказів на спростування фактів, викладених в позові, зокрема про відсутність збільшення обсягу зобовязань, суду надано не було.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог про визнання договору поруки припиненою.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати правовідносини поруки, договір поруки №02/24/11-П від 25.04.2013 року, що укладений між ОСОБА_2 акціонерним товариством «Оксі Банк» та ОСОБА_1, припиненими.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення з дня отримання такого.

Суддя А.П. Хомик