У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа - ОСОБА_5, про визнання правочину удаваним та визнання зобов'язання виконаними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 11 вересня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 23-353/07-А (з додатковою угодою до нього від 20 серпня 2012 року), за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 19 539 доларів США, з кінцевим терміном повернення коштів до 10 вересня 2015 року. Того ж дня на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 23-353/07-А-П, за умовами якого останній зобов'язався відповідати перед кредитором у повному обсязі за несвоєчасне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором.

Оскільки у порушення взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 23-353/07-А від 11 вересня 2007 року відповідачами не було повернуто суму кредиту, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість, що утворилася станом на 6 лютого 2015 року у розмірі 254 059 грн 78 коп., з яких: строкова заборгованість за основним боргом у розмірі 3 126,76 доларів США, що в гривневому еквівалентні за курсом Національного банку України складає 72 323 грн 83 коп., прострочена заборгованість за основним боргом у розмірі 3 255,02 доларів США, що в гривневому еквівалентні за курсом Національного банку України складає 75 290 грн 57 коп., строкова заборгованість по відсоткам у розмірі 98,38 доларів США, що в гривневому еквівалентні за курсом Національного банку України складає 2 275 грн 59 коп., прострочена заборгованість по відсоткам у розмірі 190,82 доларів США, що в гривневому еквівалентні за курсом Національного банку України складає 4 413 грн 78 коп. та пеня у розмірі 99 756 грн 01 коп.

У вересні 2015 року ОСОБА_4 подав зустрічний позов до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якому просив визнати правочин удаваним та визнати виконаними його зобов'язання перед банком.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2015 року, позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 23-353/07-А від 11 вересня 2007 року у розмірі 174 303 грн 77 коп., яка складається із: строкової заборгованості за основним боргом у розмірі 3 126,76 доларів США, що в гривневому еквівалентні за курсом Національного банку України складає 72 323 грн 83 коп., простроченої заборгованості за основним боргом у розмірі 3 255,02 доларів США, що в гривневому еквівалентні за курсом Національного банку України складає 75 290 грн 57 коп., строкової заборгованості по відсоткам у розмірі 98,38 доларів США, що в гривневому еквівалентні за курсом Національного банку України складає 2 275 грн 59 коп., простроченої заборгованості по відсоткам у розмірі 190,82 доларів США, що в гривневому еквівалентні за курсом Національного банку України складає 4 413 грн 78 коп. та пені у розмірі 20 000 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди дійшли обґрунтованого висновку про підставність і доведеність заявлених ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» позовних вимог, оскільки належними і допустимими доказами у справі доведено, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого має заборгованість, яка повинна бути стягнута у солідарному порядку як з боржника ОСОБА_4, так і поручителя ОСОБА_5

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, суди правильно виходили із того, що оскільки він як позичальник, уклавши спірний кредитний договір, погодився на його умови, в тому числі і на отримання кредиту та його погашення в доларах США, йому було відомо про надання банком та отримання ним кредиту у доларах, а не у гривнях; його волевиявлення при укладенні договору було вільним, відповідало його внутрішній волі і він усвідомлював умови, на яких укладався кредитний договір, що підтверджується його власноручним підписом; він частково виконував умови спірного кредитного договору та у встановленому порядку не відмовився від одержання кредиту. Будь-яких доказів укладення оспорюваного кредитного договору з метою приховання іншого правочину, ОСОБА_4 не надав.

Отже, наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків судів не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
Т.О. Писана Г.В. Юровська

Колегія суддів: