Ухвала

іменем україни

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» Головного управління ритуальної служби виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації»), ОСОБА_4 - директора Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» Головного управління ритуальної служби виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання протиправними дій, визнання незаконними документів, відшкодування матеріальної та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від

23 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 червня 2015 року,

встановила:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_8 Ним своєчасно було оформлені відповідні документи, зокрема об 11-45 год була отримана на Жулянському кладовищі довідка №70 від ІНФОРМАЦІЯ_1, в якій зазначено: ділянка, ряд та місце поховання та надано дозвіл здійснити прихорон. Вказував, що дана довідка є незаконною, оскільки видана особами, які не наділені такими повноваженнями та містила відмітку про необхідність проведення демонтажу намогильної споруди від 0,2 до 0,5 т, поховання буде проведено 1 грудня 2012 року. Оскільки демонтажні роботи проведені не були, тому стягнення з нього коштів у розмірі 91 грн є протиправним

Ураховуючи наведене, просив: визнати незаконним завідомо підроблений офіційний документ - довідку № 70 від 30 листопада

2012 року, яка містить недостовірну інформацію та незаконні вимоги щодо демонтажу неіснуючої намогильної споруди вагою від 0,2 до 0,5 тонн; визнати незаконним договір-замовлення на організацію та проведення поховання від 1 грудня 2012 року, оскільки підставою для складання цього договору була довідка №70 від ІНФОРМАЦІЯ_1, а не свідоцтво про смерть; визнати умисними протиправними дії та бездіяльності директора ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» Головного управління ритуальної служби виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_4 та працівників цього спецкомбінату ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які порушили вимоги чинного законодавства та права ОСОБА_3, як споживача при наданні ритуальних послуг; постановити окрему ухвалу і направити її голові Київської міської державної адміністрації для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню ст. ст. 12, 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу», ст. ст. 15, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» та прав ОСОБА_3, як споживача при наданні ритуальних послуг директором ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» Головного управління ритуальної служби виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_4 та підлеглими йому посадовими особами:

ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7; стягнути з ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» Головного управління ритуальної служби виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) незаконно стягнуті з ОСОБА_3 кошти за демонтаж пам'ятника у сумі 91 грн та за видачу завідомо підробленого офіційного документу - довідки №70 від ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 8,54 грн; стягнути з ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» Головного управління ритуальної служби виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 14 000 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

24 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди виходили з того, що працівники ритуальної служби діяли відповідно до Закону України «Про поховання та похоронну справу» та Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства України №193 від 19 листопада 2003 року, яким затверджено необхідний мінімальний перелік вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, ОСОБА_3 посилався на те, що дії відповідачів, вчинені при здійсненні поховання його матері, є протиправними, незаконними та такими, що порушили його права та охоронювані законом інтереси, так як похорон його матері не було проведено в день її смерті. Крім того, з нього було незаконно стягнуто кошти за демонтаж пам'ятника в сумі 91 грн та за довідку від ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 8,54 грн.

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла. ЇЇ поховання відбувалося шляхом здійснення її підпоховання на місці родинного поховання, де попередньо було поховано ОСОБА_9, на Жулянському кладовищі, ділянка 1, ряд № 2, місце № 32.

Преамбулою Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що цей Закон визначає загальні правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих, регулює відносини, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання, а також встановлює гарантії належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого та збереження місця поховання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про поховання та похоронну справу» надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, передбаченого

п. 2 ч. 2 ст. 8 цього Закону, здійснюється ритуальними службами або за договором суб'єктами господарювання інших форм власності. Вартість таких послуг встановлюється в порядку і в межах, встановлених законодавством, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради.

Надання ритуальних послуг, не передбачених зазначеним переліком, а також виготовлення предметів ритуальної належності здійснюється за цінами, встановленими за згодою сторін.

Державним комітетом України з питань житлово-комунального господарства затверджено необхідний мінімальний перелік окремих видів ритуальних послуг (наказ від 19 листопада 2003 року №193, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 8 вересня 2004 року) та Єдину методику визначення вартості надання громадянам необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, реалізації предметів ритуальної належності (наказ від 19 листопада 2003 року № 194, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18 березня 2004 року).

У п. 17 Необхідного мінімального переліку визначено, що поховання проводиться не раніше ніж через 24 години після настання смерті.

Ураховуючи наведе, суд вірно виходив із того, що поховання

ОСОБА_8 могло бути проведене лише наступного дня - 1 грудня

2012 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» робота - діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Судом установлено, що для здійснення поховання ОСОБА_8 на місці родинного поховання необхідно було провести демонтаж намогильної споруди у заведеному місці родинного поховання,

ОСОБА_3 добровільно оплатив вартість робіт з демонтажу намогильної споруди в розмірі 91 грн.

Водночас, з обставин справи вбачається, що роботи по демонтажу намогильної споруди не проводились, а під час розгляду справи судом , кошти в розмірі 91 грн було повернуто Ритуальною службою на пенсійну картку ОСОБА_3

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання умисними та протиправними дій та бездіяльності директора Ритуальної служби, суд вірно виходив із того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки Ритуальна служба є комунальним підприємством, а тому не є органом державної влади, або органом місцевого самоврядування та не володіє владною компетенцією.

Вірно зазначено, що оспорена довідка №70 від 30 листопада

2012 року не є формою договору у розумінні ст. 202 ЦК України, а відтак цивільні права не порушує, а може лише бути за відповідних умов доказом такого порушення.

У зв'язку з відсутністю доказів на підтвердження факту заподіяння позивачу моральних страждань, що пов'язані з діями або бездіяльністю відповідачів, суд правильно відмовив у відшкодуванні моральної шкоди.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 квітня

2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова І.М. Фаловська