У Х В А Л А

4 листопада 2016 року м. Київ
Суддя Верховного Суду України Сімоненко В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" про визнання недійсним кредитного договору та за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним пункт 1.4 кредитного договору щодо встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,3 % від початкової суми кредиту. В решті позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 28 січня 2016 року рішення районного суду в частині позову ОСОБА_1 про визнання недійсним пункту 1.4 кредитного договору скасовано, в задоволенні позову в цій частині відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» 105 тис. 281 грн 41 коп. заборгованості за кредитним договором. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення апеляційного суду залишено без змін.

18 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року, з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 203, 509, 1054 ЦК України, статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_1 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року та 6 квітня 2016 року, в яких, на думку заявниці, по іншому застосовані зазначені норми матеріального права.

Водночас ОСОБА_1 порушує питання про поновлення строку подання зазначеної заяви, посилаючись на поважність причин його пропуску.

Оскільки ОСОБА_1 просить переглянути ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року, а заяву про перегляд зазначеної ухвали суду касаційної інстанції подає 18 серпня 2016 року, тобто заяву подано в межах строків, встановлених статтею 356 цього Кодексу, тому відсутні правові підстави для обговорення питання щодо поновлення строку для подання указаної заяви.

Із огляду на те, що наведені заявницею доводи містять ознаки, які згідно з вимогами передбаченими пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, зазначену справу слід допустити до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України,

ухвалила:

Відкрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" про визнання недійсним кредитного договору та за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року.

Надіслати копії ухвали, особам які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду України В.М. Сімоненко