АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4415/16 Справа № 204/1103/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Єлізаренко І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Єлізаренко І.А.

суддів Калиновського А.Б., Лаченкової О.В.,

за участі секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_5 (транспортне) страхове бюро України звернулися з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 (транспортне) страхове бюро України посилалися на те, що 17 березня 2010 року о 12 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_3, рухаючись по вул.Софіївській на перехресті вул. Г.Сталінграда у м. Дніпропетровську, керуючи транспортним засобом «ВАЗ-21043» д/н НОМЕР_1, не надав дорогу транспортному засобу «Мазда-6» д/н НОМЕР_2, який наближався до перехрестя ліворуч по головній дорозі, внаслідок чого, скоїв зіткнення, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Власником транспортного засобу «Мазда-6» д/н НОМЕР_2 є ОСОБА_6 Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріальної шкоди №041/10 від 27 квітня 2010 року, вартість такої шкоди складає 47 367 грн. 52 коп. ОСОБА_5 (транспортне) страхове бюро України на підставі підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» компенсувало ОСОБА_6 вартість матеріальної шкоди у розмірі 25 500 грн., що підтверджено копією платіжного доручення №2487 від 14 червня 2010 року. Також ОСОБА_5 (транспортне) страхове бюро України понесло витрати на збір документів по справі у розмірі 886 грн. 40 коп. Отже, страхове бюро, після сплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, і який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, визначених у пункті 13.1 статті 13 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, за надання правової допомоги, страховим бюро було сплачено 2 000 грн., а тому просили суд стягнути з ОСОБА_3 на їх користь грошові кошти у розмірі 26 386 грн. 40 коп., суму сплачену за правову допомогу у розмірі 2 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 (транспортного) страхового бюро України задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 (транспортного) страхового бюро України витрати, повязані з виплатою страхового відшкодування у розмірі 25 500 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 представник ОСОБА_3 просить рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 (транспортного) страхового бюро України відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи згідно постанови про адміністративне правопорушення від 21 квітня 2010 року відповідача ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено штраф в розмірі 425 грн. З постанови вбачається, що 17 березня 2010 року о 12 годині 10 хвилин ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_3, рухаючись по вул. Софіївській в м.Дніпропетровську, на перехресті з вул. Г. Сталінграда не надав дорогу автомобілю НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_6, який приближався до перехрестя ліворуч по головній дорозі, внаслідок чого скоїв зіткнення з даним автомобілем, чим порушив п.16.11 ПДР України. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.11).

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб «ВАЗ-21043» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_3

Власником автомобіля НОМЕР_5, є ОСОБА_6 (а.с.8).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 застрахована у ОСОБА_4 (транспортному) страховому бюро України на умовах обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно Поліса № ВС/8375483, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 25 500 грн. (а.с.8).

З матеріалів справи вбачається, 22 березня 2010 року ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_4 (транспортного) страхового бюро України із повідомленням про настання страхового випадку (а.с.9).

11 травня 2010 року ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_4 (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.12).

Розмір страхового відшкодування становить 25 500 грн. (а.с. 8, 12).

Згідно висновку спеціаліста №041/10 експертного автотоварознавчого дослідження з визначенням матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля НОМЕР_5 від 27 квітня 2010 року, вартість матеріального збитку становить 47 367 грн. 52 коп. (а.с.16-19).

14 червня 2010 року ОСОБА_5 (транспортне) страхове бюро України сплатили ОСОБА_6 за ремонт автомобіля НОМЕР_5, страхове відшкодування у розмірі 25 500 грн., про що надав копію платіжного доручення №2487 (а.с.6, 15).

Звернувшись до суду із вищевказаними позовними вимогами у лютому 2016 року, ОСОБА_5 (транспортне) страхове бюро України посилалися на те, що страхове бюро, після сплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, а тому просили стягнути з відповідача на їх користь кошти у розмірі понесених витрат у розмірі 26 386 грн. 40 коп. (а.с.3-5).

Представник відповідача ОСОБА_3 звертався до суду першої інстанції із заявою про застосування строку позовної давності у даній справі (а.с.44).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 (транспортного) страхового бюро України суд першої інстанції виходив з того, що строк позовної давності для звернення позивача до суду із зазначеною позовною заявою пропущено не було, однак, погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них у порушення норм матеріального права, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно ст. 993 ЦК України передбачено що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Такими законами, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобовязання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобовязанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обовязків свого попередника.

Таким чином, заміною кредитора деліктне зобовязання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обовязок з відшкодування шкоди не виконала.

Заміна сторін у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України).

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного суду України №6-2471цс15 від 17 лютого 2016 року, що є обовязковою для всіх судів.

З матеріалів справи вбачається згідно постанови про адміністративне правопорушення від 21 квітня 2010 року відповідача ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено штраф в розмірі 425 грн. З постанови вбачається, що 17 березня 2010 року о 12 годині 10 хвилин ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_3, рухаючись по вул. Софіївській в м.Дніпропетровську, на перехресті з вул. Г. Сталінграда не надав дорогу автомобілю НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_6, який приближався до перехрестя ліворуч по головній дорозі, внаслідок чого скоїв зіткнення з даним автомобілем, чим порушив п.16.11 ПДР України. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.11).

Транспортний засіб «ВАЗ-21043» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_3

Власником автомобіля НОМЕР_5, є ОСОБА_6 (а.с.8).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 застрахована у ОСОБА_4 (транспортному) страховому бюро України на умовах обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно Поліса № ВС/8375483, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 25 500 грн. (а.с.8).

З матеріалів справи вбачається, 22 березня 2010 року ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_4 (транспортного) страхового бюро України із повідомленням про настання страхового випадку (а.с.9).

11 травня 2010 року ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_4 (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.12).

Розмір страхового відшкодування становить 25 500 грн. (а.с. 8, 12).

Згідно висновку спеціаліста №041/10 експертного автотоварознавчого дослідження з визначенням матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля НОМЕР_5 від 27 квітня 2010 року, вартість матеріального збитку становить 47 367 грн. 52 коп. (а.с.16-19).

14 червня 2010 року ОСОБА_5 (транспортне) страхове бюро України сплатили ОСОБА_6 за ремонт автомобіля НОМЕР_5, страхове відшкодування у розмірі 25 500 грн., про що надав копію платіжного доручення №2487 (а.с.6, 15).

Зважаючи на викладене та на ту обставину, що позивач (страхова компанія), виплативши страхове відшкодування потерпілому (ОСОБА_6В.) за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки, то спірні правовідносини між сторонами у справі, регулюють саме положення статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування».

Отже, ОСОБА_5 (транспортне) страхового бюро України мають право вимагати в порядку регресу від відповідача ОСОБА_3 виплати суми сплаченого ними страхового відшкодування потерпілому у ДТП ОСОБА_6

Оскільки у спірному зобовязанні відбулася заміна кредитора страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, тому строк позовної давності є загальним (три роки), а його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

З матеріалів справи вбачається із зазначеними з позовними вимогами ОСОБА_5 (транспортне) страхового бюро України з вернулися до суду у лютому 2016 року (а.с. 3-5).

Представник відповідача ОСОБА_3 звертався до суду першої інстанції із заявою про застосування строку позовної давності у даній справі (а.с.44).

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частинами 4, 5 статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявленої стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У п.27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам розяснено, що при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи ДТП за участю автомобілів НОМЕР_3 та автомобіля НОМЕР_4 сталася 17 березня 2010 року (а.с.11).

14 червня 2010 року ОСОБА_5 (транспортне) страхове бюро України сплатили ОСОБА_6 за ремонт автомобіля НОМЕР_5, страхове відшкодування у розмірі 25 500 грн. (а.с.6, 15).

Таким чином, у спірних правовідносинах перебіг позовної давності почав обчислюватися з моменту виплати страхового відшкодування, тобто з - 14 червня 2010 року.

З ухвали Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2013 року вбачається, що ОСОБА_5 (транспортне) страхового бюро України зверталися із позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди та їх позовну заяву ухвалою суду було повернуто для звернення до належного суду за місцем реєстрації відповідача. Вказана ухвала набрала законної сили (а.с.43).

Слід зазначити, перебіг позовної давності шляхом предявлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема, статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається.

Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України у справі №6-895цс15 від 02 грудня 2015 року.

Отже, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про те, що перебіг позовної давності переривається, якщо особою подано до суду позовну заяву, яку повернуто позивачеві у звязку з порушенням ним правил підсудності.

Таким чином, оскільки страхове відшкодування було виплачено позивачем 14 червня 2010 року і саме зі вказаної дати розпочався відлік строку позовної давності в три роки, який закінчився відповідно, 14 червня 2013 року, а тому позивач ОСОБА_5 (транспортне) страхове бюро України пропустили строк позовної давності для звернення до суду із вищевказаними позовними вимогами, та поважної причини пропуску цього строку позивачем не наведено.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування у звязку з пропуском строку позовної давності.

Згідно квитанції за звернення до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_3 було сплачено судовий збір в розмірі 1515 грн. 80 коп., тому вказана сума, відповідно до ст. 88 ЦПК України, повинна бути стягнута з позивача ОСОБА_4 (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_3 (а.с.114).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргуОСОБА_2 представника ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 515 грн. 80 коп. за подання апеляційної скарги на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2016 року.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді