ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9556/16-ц
провадження № 2/753/5135/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2016 р.Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Кубіву С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

В С Т А Н О В И В:

В травні 2015 року позивач, ОСОБА_2 (надалі - Позивач, ОСОБА_2.) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 (надалі - Відповідач-1, ОСОБА_3.), Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (надалі - Відповідач-2, ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто») про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 листопада 2014 року в м. Києві по вул. Харківське шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Рено Трафік», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, внаслідок чого автомобіль останнього отримав механічні пошкодження. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідальність ОСОБА_3 застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто». Відповідно до звіту № 18/15 з оцінки матеріального збитку транспортного засобу, зробленого ФОП ОСОБА_5 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Рено Трафік», д.н.з. НОМЕР_2 становить 12 776 грн. 80 коп. Проте відповідач -2 відшкодування шкоди не здійснив. У зв'язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з відповідним позовом й просив стягнути солідарно з відповідачів 12 776,80 грн. матеріальної шкоди, 330 грн. - витрат, пов'язаних із складанням звіту з оцінки матеріального збитку транспортного засобу, а також судовий збір.

До початку судового розгляду, представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 13 106,80 грн. матеріальної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Дослідивши подану представником позивача заяву, враховуючи, що заява подана представником позивача до початку розгляду справи по суті та у відповідності до приписів ч. 2 ст. 31 ЦПК України, суд приймає її до розгляду та вважає за необхідне здійснити розгляд справи з урахуванням наданих представником позивача уточнень.

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та просив суд їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача проти задоволення позову заперечували, пояснивши, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», тому саме він повинен нести відповідальність за спричинену шкоду. Крім того, додав, що звіт № 18/15 виконаний непрофесійно та недобросовісно, з порушенням законодавчих та нормативних актів; отримані висновки про вартість матеріального збитку є недостовірними.

Повно і всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06 листопада 2014 року в м. Києві по вул. Харківське шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Рено Трафік», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, внаслідок чого автомобіль останнього отримав механічні пошкодження.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина відповідача-1, ОСОБА_3 у скоєнні ДТП є підтвердженою.

Згідно поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідальність ОСОБА_3 застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ/6458756 від 25.03.2014 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником автомобіля «Рено Трафік», д.н.з. НОМЕР_2, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що страхове відшкодування ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» ОСОБА_2 виплачено не було, в зв'язку з чим звернулась до суду з позовом до заподіювача шкоди - ОСОБА_3

Звертаючись до суду з позовом до заподіювача шкоди, позивач використав своє абсолютне право щодо пред'явлення майнової вимоги саме до ОСОБА_3

Тобто, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язкової для всіх суддів.

Як вбачається зі звіту № 18/15 з оцінки матеріального збитку транспортного засобу ФОП ОСОБА_5 матеріальний збиток, завданий власниці автомобіля «Рено Трафік», д.н.з. НОМЕР_2, внаслідок ДТП, яка трапилась 06.11.2014 року складає 12 776,80 грн.

Згідно товарного чеку № 18/15 від 21.01.2015 року позивач сплатив 330 грн. за оцінку.

Суд критично ставиться до заперечень представника відповідача стосовно складання звіту № 18/15, виходячи з наступного.

На підтвердження визначення розміру шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження транспортних засобів позивачі долучають, як правило: звіти, висновки, акти товарознавчого дослідження тощо, складені суб`єктами підприємницької діяльності, що мають відповідні ліцензії та дозволи на проведення автотоварознавчих досліджень, висновки державних експертних установ. Надання таких доказів не суперечить вимогам ст.ст. 57, 212 ЦПК України.

Обов`язок доведення зазначеної обставини лежить на стороні, експертиза може бути призначена судом лише за заявою осіб, які беруть участь у справі на виконання судом вимог ч.4 ст.10 ЦПК України. Відповідач та його представник не зверталися до суду з клопотанням про призначення судової авто товарознавчої експертизи., а наспростування вказаного звіту представник відповідача належних та допустимих доказів, як того вимагає ст. 60 ЦПК України, суду не надав.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 року № 4 при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст.88 ЦПК УКраїни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1167, 1187 ЦК України, ст.ст.10, 60, 88, 208, 213, 218, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) матеріальну шкоду в розмірі 13 106 (тринадцять тисяч сто шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА