АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3586/16 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 645/3129/15-ц ОСОБА_1
Категорія: спадкові Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді : Швецової Л.А.,

Суддів: Малінської С.М.,Бровченка І.О.,

За участі секретаря: Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовною заявою про усунення від права на спадкування за законом ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 та внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на спадщину після смерті ОСОБА_4 на рідного брата ОСОБА_2 Позов мотивував тим, що 18.11.2013 року помер брат позивача ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з 25/180 частин житлового будинку та відповідної частини земельної ділянки за адресою: м. Харків, вул. Клубна, 10. Позивач наголосив, що дочка спадкодавця (відповідач у справі) ухилялася від виконання обов'язку щодо утримання свого батька, який через похилий вік і тяжку хворобу був у безпорадному стані, що стало підставою для звернення із вказаним позовом до суду.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, що зазначені у позові, та просив суд їх задовольнити. Додатково пояснив, що його брат ОСОБА_4 тяжко хворів, з 2008 року був у безпорадному стані, не міг самостійно забезпечити умови свого життя, тому у 2009 році позивач знайшов жінку, яка орендувала будинок за адресою: м. Харків, вул. Клубна, 10 та одночасно опікувалася ОСОБА_4, а позивач надсилав гроші на утримання брата.

Відповідач ОСОБА_3 заперечувала проти позову, посилаючись на те, що вона не ухилялася від обов'язку щодо утримання батька. Неодноразово приїздила до батька привозила продукти харчування, одежу та все необхідне, проте особи, які знімали будинок, у якому проживав ОСОБА_4, в оренду, не пускали її до батька. Зазначила, що у вказаному будинку погані умови для проживання, не проведена вода, немає опалення. ОСОБА_3 хотіла провести до будинку воду, проте позивач та інші власники будинку, не надали на це згоди. Окрім того, вказувала, що хотіла забрати батька до себе, щоб піклуватися про нього, але позивач заперечував проти цього.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, просить скасувати рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначив, що судом першої інстанції його пояснення, пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не прийняті до уваги з посиланням на те, що вони стосуються моралі і відносяться до категорії оціночних.

Крім того, апелянт вказує, що ухвалою суду від 30.11.2015 року було задоволено його клопотання про виклик і допит свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Однак дані свідки не були викликані судом у содове засідання та не були допитані щодо обставин справи. Також не були враховані надані апелянтом фотографії зовнішнього виду його брата і стану будинку, в якому він проживав, до того, як він почав за ним турбуватись, і після приведення його у порядок.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

18 листопада 2013 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 421545, виданим Відділом РАЦС по м. Харкову реєстраційної служби ХМУЮ 09.11.2013 року, причина смерті атеросклеротична хвороба серця.

Відповідач ОСОБА_3 є донькою померлого ОСОБА_4 та єдиною спадкоємицею першої черги за законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно вимог ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що крім відповідача інших спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_4 немає.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 (колишній чоловік відповідача) повідомив суду, що з 2007 року ОСОБА_3 мінімум один раз на місяць їздила до батька ОСОБА_4 Привозила продукти харчування, одежу, меблі. Потім квартиранти перестали її пускати до будинку, ОСОБА_3 навіть викликала працівників міліції з цього приводу.

Свідок ОСОБА_10, яка є подругою відповідача, пояснила суду, що два рази їздила з ОСОБА_3 навідати ОСОБА_4 У жовтні 2010 року відповідач завчасно подзвонила жінці, яка орендувала будинок, та домовилася, що приїде до батька. Проте, коли вони приїхали, калітка була зачинена, двері ніхто не відкрив. ОСОБА_3 поскаржилась свідку, що неодноразово вже намагалась провідати батька, проте її не пускали. У травні 2011 року знову, завчасно домовившись із квартиранткою, вони приїхали провідати ОСОБА_4 Проте з будинку вийшов чоловік, ругався та не пускав їх. У зв'язку із чим вони викликали міліцію, тоді їх пустили до ОСОБА_4 Відповідач приносила батьку речі, оскільки він був погано одягнений.

Свідок ОСОБА_5 (знайомий позивача) повідомив суду, що товарищував з ОСОБА_4, допомагав йому за можливості. ОСОБА_4 був потрібен постійний догляд, проте йому ніхто не допомагав, поки не з'явилися квартиранти. ОСОБА_3 у батька бачив рідко.

Свідок ОСОБА_6 (племінниця позивача) пояснила суду, що вона з братом та сестрою допомагал и ОСОБА_4 з 2007 року, годували, одягали, прибирали будинок, поставили паркан, покрили дах тощо. Зазначила, що відповідач просила паспорт батька у позивача, бо хотіла провести воду до будинку, у якому мешкав ОСОБА_4 Проте паспорт їй не дали та воду вона не провела.

Крім того, позивач у судовому засіданні підтвердив те, що ОСОБА_3 дійсно пропонувала йому забрати батька до себе, щоб піклуватися про нього. Але ОСОБА_2 заперечував, окільки не хотів цього.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що у судовому засіданні позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ухилялася від надання спадкодавцеві допомоги. Доводи позивача про те, що донька померлого не так часто навідувала батька та не надавала йому матеріальної допомоги у бажаних розмірах, суд не може прийняти до уваги, так як вони стосуються моралі і відносяться до категорії оціночних.

З таким рішенням суду першої інстанції судова колегія погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 6 постанови №7 від 30.05.2009 року «Про судову практику у справах про спадкування», вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій ст. 1259 ЦК України.

Виходячи зі змісту зазначених норм Закону, суд при вирішенні такої справи, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 поняття "безпорадний стан" тлумачиться як стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (абзац другий пункту 6 постанови).

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_3 від надання спадкодавцеві допомоги, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, оскільки відсутні дані, що ОСОБА_4 на час смерті був у безпорадному стані та, що ОСОБА_4 звертався до ОСОБА_3 з заявою про надання йому допомоги і вона відмовила в цьому клопотанні.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті цивільно-правового спору не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: