АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року м. Київ

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Музичко С.Г., Рейнарт І.М.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року,

встановила:

22.07.2016 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вказаною заявою, в якій просили встановити юридичний факт, що вимушене переселення заявників в серпні 2014 року з окупованої території Донецької області, Україна, відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області, Україна.

Свої доводи обґрунтовували тим, що у серпні 2014 року вони були змушені залишити окуповану Російською Федерацією територію Донецької області в силу неможливості подальшого на ній проживання. Після переїзду в м. Київ стан здоров'я ОСОБА_1 погіршився. З 15.09.2015 р. по 05.10.2015 р. та з 22.03.2016 р. до 04.04.2016 р. вона перебувала на стаціонарному лікуванні. Внаслідок неможливості проживання на рідній землі їм було заподіяно матеріальну та моральну шкоду.

Отримані ними довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 21.10.2014 р. посвідчують лише факт вимушеного переселення з м. Горлівка Донецької області до м. Києва та не містять в собі зазначення причини такого переміщення.

Зазначили, що від встановлення вказаного юридичного факту залежить виникнення у них права на справедливу компенсацію з держави агресора - Російської Федерації.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

В апеляційній скарзі представник заявників ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить вказану ухвалу суду скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Свої доводи мотивує тим, що з поданої заяви та додатків до неї не вбачається, що наявний спір про право; встановлення даного юридичного факту можливе лише у судовому порядку; вказані юридичні факти мають індивідуальний характер; своєю ухвалою Оболонський районний суд м. Києва фактично обмежив право заявників на судовий захист.

В судовому засіданні представник заявників ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу задовольнити.

Пояснив, що заявники, які за законом є внутрішньо переміщеними особами та особами, які перебувають під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 р., у встановленому законом порядку звернулися до суду із заявою про встановлення юридичного факту того, що їх вимушене переселення з м. Горлівка Донецької області відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України. При цьому заявники мали на меті визначити свій статус як особи, яка перебуває під захистом вказаної Конвенції, що обумовлює виникнення прав та обов'язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного законодавства та міжнародного права.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

При постановленні ухвали про відмову у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що юридичні факти, про встановлення яких просять заявники, пов'язані з наступним вирішенням спору про право, оскільки стягнення компенсації за завдану шкоду з держави, органу, юридичної або фізичної особи здійснюється у судовому порядку. Причинно-наслідковий зв'язок між правом на компенсацію та причинами, обставинами завдання школи має доводитися у позовному провадженні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи для підтвердження або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, встановлення факту, що вимушене переселення заявників у серпні 2014 року з окупованої території Донецької області відбулось внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України буде породжувати юридичні наслідки - виникнення права на справедливу компенсацію з Держави-агресора Російської Федерації (а.с. 16).

Обґрунтовуючи подану заяву, заявники посилались на заподіяння їм внаслідок російської окупації Донецької області не лише матеріальної, а й моральної шкоди (а.с.15).

Посилаючись на відсутність у Російської Федерації імунітету від судового переслідування в національних судах України, заявники посилались на Європейську конвенцію про імунітет держави № ЕТS №74 від 16.05.1972 р., в ст. 11 якої зазначено, що країна, що домовляється, не може посилатися на імунітет від юрисдикції в суді іншої договірної країни, якщо судовий розгляд стосується відшкодування за тілесні ушкодження або матеріальну шкоду, що викликані фактом, який мав місце на території держави, де проводиться судовий розгляд, і якщо особа, що спричинила шкоду, знаходилась там в той момент, коли цей факт мав місце.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

У пункті 3 цієї постанови вказано, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно з ч. 4 ст. 256 ЦПК Українисуддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За змістом наведених положень закону окреме провадження є безспірним, оскільки в ньому не розглядається матеріально-правовий спір, а можуть встановлюватися тільки факти та стани, які мають юридичне значення, а також підтверджуватися наявність чи відсутність неоспорюваних прав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції правильно врахував вищевказані вимоги закону, а також те, що обставини справи свідчать про наявність спору щодо права на справедливу компенсацію заподіяної майнової та моральної шкоди, що відповідно виключає наявність підстав для розгляду заяви по суті у порядку окремому провадження.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому колегія суддів вважає за необхідне її відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів,

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/12480/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Шумейко О.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.