Номер провадження: 22-ц/785/3497/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

ОСОБА_2

ОСОБА_3,ОСОБА_4

За участю секретаря Полякової В.О.

Розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одесі апеляційні скарги ОСОБА_5 та Прокуратури Одеської області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.03.2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області

про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

УХВАЛИЛА:

11.11.2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з вищезазначеним позовом в котрому зазначала, що 15.10.2014 року нею до Прокуратури Одеської області подані заяви № 7161,7163 в котрих вона повідомляла про вчинення кримінального правопорушення у звязку з невиконанням судових рішень. Посилаючись на те, що її заяви не були розглянуті прокуратурою одеської області вона звернулась до слідчого судді Приморського району м. Одеси зі скаргою та ухвалою від 19 листопада 2014 року було зобовязано прокурора Одеської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, викладені у письмових заявах позивача від 15.10.2014 року , що надійшли до прокуратури № 7163,7161 та розпочати розслідування.

Крім того, позивач зхазначає, що для звернення до прокуратури з заявами 15.10.2014 року і для розгляду її скарг слідчим суддею нею понеснні транспортні витрати, а саме:

-15.10.2014 року-42 грн.+15.59 грн=57 грн.59коп.

-23.10.2014 року-42 грн.+14грн.02 коп. 46 грн.02 коп.

-19.11.2014 року-15 грн.80 коп+15 грн.80 коп.=31грн.60 коп., котрі являються судовими витратами по справі №522/14349/14.

Посилаючись на вимоги ст.1166,1172 ЦК України просила суд стягнути матеріальну шкоду в сумі 135 грн21 коп. за транспортні витрати.

Одночасно просила суд стягнути 50 000 грн. за спричинену моральну шкоду. Свої вимоги обґрунтовує бездіяльністю відповідача за не розгляд її заяв, в звязку з чим вона змушена була докладати додаткових зусиль для захисту порушених прав, зміни звичного для нею ритму життя.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2016 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 1000 грн. В задоволені іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Прокуратура Одеської області ставить питання про скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог і в цій частині ухвалити нове рішення- про відмову в задоволені моральної шкоди, а в іншій частині рішення залишити без змін посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на відсутність звязку складу цивільного правопорушення та недоведеністю позивачем наявності матеріальної та моральної шкоди, причинного звязку між діями та шкодою. Одночасно посилається на те, що невиконання судових рішень не є правовою підставою для стягнення з прокуратури моральної шкоди. Позивачка не довела протиправність дій чи рішень Прокуратури Одеської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду, в частині відмови в її позовних вимогах щодо стягнення матеріальної шкоди, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на ті ж обставини що і в позовні заяві та на те, що вона не була наділена правом на повернення транспортних витрат при розгляді її скарги на бездіяльність прокурора.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України в судове засыдання не зявився, про час та мысце розгляду спави сповіщений належним чином.

В силу ст.305 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за його відсутністю.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла наступного.

Задовольняючи вимоги в частині стягнення моральної шкоди районний суд виходив з того, що постановою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси встановлено протиправну бездіяльність посадової особи прокуратури Одеської області, а тому вважав, що ОСОБА_5В, має право на відшкодування моральної шкоди. Встановлюючи розмір моральної шкоди 1000 грн. районний суд не навів правового обґрунтування.

Відмовляючи в позовних вимогах щодо стягнення матеріальної шкоди понесені з транспортними витратами при розгляді її скарги слідчим суддею, районний суд виходив з недоведеності заявлених вимог.

Судова колегія в частині судження районного суду щодо стягнення моральної шкоди погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні тв. Суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої в ч.1-5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього( досудового) слідства,прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдані майнову шкоду та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст.1166,1167 ЦК України, відповідно до ч.1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Під час вирішення спорі про відшкодування шкоди за ст.ст.1166,1167 ЦК України доказуванню підлягає:

-факт спричинення шкоди;

-протиправність дій заподіювача шкоди і його вина;

-причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обовязок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно з п. 3 розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

проте ОСОБА_5 не надала до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. При цьому не зазначила з чого вона виходить при оцінці моральної шкоди в рлзмірі 50 000 грн.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Статтею 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2014 року зобовязано прокурора Одеської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, викладені у письмових заявах ОСОБА_5 від 15.10.2014 року, що надійшли до прокуратури Одеської області за № 7163,7161 та розпочати розслідування.( а.с.5)

Матеріали справи не містять докази на підтвердження того, що внаслідок бездіяльності посадових осіб органів прокуратури, їй завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, та наслідків, спричиненням такої бездіяльності.

Посилання ОСОБА_5 на те, що така бездіяльність спричинила зміну її життєвих обставин належними та допустимими доказами не підтверджено.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Однак рішення суду апеляційної інстанції про стягнення з прокуратури моральної шкоди мотивовано лише тим, що вина посадових осіб прокуратури встановлена постановою Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2014 року, проте інші обовязкові складові цивільно-правової відповідальності позивачем не доведені.

Більше того, сам факт неприйняття прокуратурою процесуального рішення не свідчить про завдання ОСОБА_5 моральної шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, так як для наявності зобовязання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст. ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу прокуратури, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний звязок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обовязком позивача (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

За таких обставин, судова колегія прийшла до висновку про відсутність правових підстав для стягнення моральної шкоди за недоведеністю.

Одночасно судова колегія погоджується з судженням районного суду щодо відсутності правових підстав для стягнення матеріальної шкоди понесених ОСОБА_5, як судових витрат в результаті транспортних витрат при розгляді скарги слідчим суддею виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать:

1) виключено;

2) витрати на правову допомогу;

3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду;

4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи;

6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

У п. 2 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам розяснено, що судові витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

Виходячи з того, що ОСОБА_5 понесені витрати за явку до суду при розгляді скарг слідчим суддею, то питання про їх відшкодування повинно вирішуватись під час ухвалення судового рішення саме у кримінальній справі.

Доводи заявниці про те, що вона не була наділена правом на повернення транспортних витрат при розгляді її скарги на бездіяльність прокурора не позбавляє її права заявляти такі вимоги у випадку розгляду кримінальної справи.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції помилково вважав, що бездіяльність прокуратури Одеської області спричинила ОСОБА_5 моральну шкоду, що свідчить про порушення судом вимог ст. 212-2154 ЦПК України та не врахував норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, а тому з підстав ст.309 ч. 3,4 ЦПК України рішення підлягає скасуванню, в частині заявленого позову, про стягнення моральної шкоди, з ухваленням нового- про відмову в цій частині заявлених вимог.

Керуючись ст. 218, 303,309, 316,317,319ЦПК України, судова колегія, ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу Прокуратури Одеської області задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.03.2016 року скасувати в частині задоволеного позову та ухвалити нове.

В позовних вимогах ОСОБА_5 до Прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення моральної шкоди відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді Є.С.Сєвєрова

ОСОБА_4