Ухвала

іменем україни

11 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі Заліщицької районної державної адміністрації до Дзвиняцької сільської ради Заліщицького району, ОСОБА_3, реєстраційної служби Заліщицького районного управління юстиції у Тернопільській області, третя особа - Тернопільська обласна комунальна інспекція охорони пам'яток історії та культури, про визнання незаконним та скасування рішення сесії сільської ради, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, рішення державного реєстратора та визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Заліщинського районного суду Тернопільської області від 18 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 08 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року прокурор Тернопільської області звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням сесії Дзвиняцької сільської ради Заліщицького району від 03 жовтня 2013 року № 340 затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,3539 га для ведення особистого селянського господарства у с. Дзвиняч Заліщицького району Тернопільської області та надано у власність вищезазначені земельні ділянки. Проте під час розроблення проекту землеустрою ОСОБА_3 отримано висновок Тернопільської обласної комунальної інспекції охорони пам'яток історії та культури від 13 червня 2012 року № 1514 про те, що на частині земельної ділянки площею 0,2053 га, відведеної для ведення особистого селянського господарства, знаходиться багатошарова пам'ятка археології. Тобто, на момент передачі зазначеної земельної ділянки у приватну власність на ній знаходилась пам'ятка археології, взята на облік у встановленому законом порядку, а тому вважає, що земельну ділянку площею 0,3539 га у с. Дзвиняч Заліщицького району Тернопільської області із розміщеною на ній пам'яткою археології ОСОБА_3 передано у власність незаконно.

Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 18 червня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення сесії Дзвиняцької сільської ради Заліщицького району від 03 жовтня 2013 року № 340 «Про затвердження землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,3539 га для ведення особистого селянського господарства громадянці ОСОБА_3.» у частині затвердження проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2053 га, на якій розташована пам'ятка археології.

Скасовано частково рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,2053 га та державну реєстрацію права власності НОМЕР_3, проведену реєстраційною службою Заліщицького районного управління юстиції 08 січня 2014 року, та визнано частково недійсним свідоцтво про право власності НОМЕР_2, видане 08 січня 2014 року ОСОБА_3 реєстраційною службою Заліщицького районного управління юстиції в частині визнання права власності на земельну ділянку площею 0,2053 га.

Витребувано у ОСОБА_3 та зобов'язано її повернути на користь держави в особі Заліщицької районної державної адміністрації земельну ділянку, на якій розміщена пам'ятка археології площею 0,2053 га, яка входить до земельної ділянки площею 0,3539 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 08 вересня 2015 року змінено рішення у частині часткового задоволення позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку, державної реєстрації права власності на земельну ділянку та свідоцтва про право власності на земельну ділянку, ухвалено у цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, державну реєстрацію права власності НОМЕР_3, проведену реєстраційною службою Заліщицького районного управління юстиції 08 січня 2014 року.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності НОМЕР_2, видане 08 січня 2014 року ОСОБА_3 реєстраційною службою Заліщицького районного управління юстиції.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. ч. 2, 5 ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» усі пам'ятки археології є державною власністю. Землі, на яких розташовані пам'ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку.

Відповідно до ст. 53 ЗК України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам'ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Землі під об'єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність належать до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність (ч. 4 ст. 84 ЗК України).

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, скасування такої реєстрації, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав врегульовано Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 № 703, Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року № 3202/5.

Керуючись вищевказаними нормами матеріального права та із врахуванням встановлених судом фактичних обставин справи, правильним, законним та обґрунтованим є висновок суду про задоволення позову у зв'язку з його доведеністю та обґрунтованістю.

Так, на підставі наявних у справі доказів суд установив, що на момент передачі відповідачу ОСОБА_3 у приватну власність зазначеної земельної ділянки на ній знаходилася пам'ятка археології, взята на облік у встановленому законом порядку, що підтверджується висновком від 13 червня 2012 року № 1514 Тернопільської обласної комунальної інспекції охорони пам'яток історії та культури.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи, зокрема про неповідомлення ОСОБА_3 про судові засідання, неотримання нею судових повісток та що вона не знала про розгляд судом цієї справи спростовуються матеріалами справи, із яких убачається, що її інтереси представляв у суді представник ОСОБА_4, який подавав заяву про перегляд заочного рішення та документи на обґрунтування своєї позиції у справі, а відповідно до ч. 1 ст. 38 ЦПК України сторона може брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії касаційного перегляду справи недопустимо.

Отже, рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заліщинського районного суду Тернопільської області від 18 червня 2015 року у незміненій частині та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

І.К.Парінова