У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_4 про визнання кредитних договорів недійсними за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 24 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2016 року та касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 22 жовтня 2013 року та 5 листопада 2013 року від її імені з публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), укладено кредитні договори, яких вона не укладала та не підписувала.

У 2014 році їй почали надходити вимоги з банку щодо сплати кредитної заборгованості, після чого вона звернулась з відповідними заявами до Червоноградського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - Червоноградський МВ ГУ МВС України у Львівській області) та ПАТ «Дельта Банк».

Червоноградським МВ ГУ МВС України у Львівській області було розпочатокримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого чч. 1 - 3 ст.190 КК України. У ході слідства встановлено, що невідомі особи використали втрачений нею паспорт та ідентифікаційний номер, уклали з допомогою цих документів зазначені кредитні договори та отримали грошові кошти, які банк вимагає від неї.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд визнати недійсними кредитні договори від 22 жовтня 2013 року та від 5 листопада 2013 року.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 24 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсними кредитні договори від 22 жовтня 2013 року та від 5 листопада 2013 року,укладені від імені ОСОБА_3 з ПАТ «Дельта Банк». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Судові витрати ПАТ «Дельта Банк» компенсовано за рахунок держави.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Дельта Банк», просить скасувати рішення суду першої інстанції та в частині невірного обґрунтування рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що остання не укладала спірних договорів з ПАТ «Дельта Банк», грошових коштів за цими договорами не отримувала, тому між сторонами немає договірних зобов'язань.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із того, що позивач не підписувала спірних кредитних договорів, тому договори є неукладеними, оскільки обов'язковою умовою вчинення правочину в письмовій формі є підписання сторонами договору.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним положенням закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 22 жовтня 2013 року та 5 листопада 2013 року від імені ОСОБА_3 з ПАТ «Дельта Банк» укладено кредитні договори.

Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 5 жовтня 2015 року ОСОБА_4, у зв'язку з використанням паспорта ОСОБА_3, видаючи себе за останню, без її відома і згоди та оформленням від імені ОСОБА_3 кредитних договорів, визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених чч. 1, 2 ст. 190 (шахрайство), чч. 1, 3 ст. 358 (підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів) КК України, та звільнена від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію» у 2014 році. Також з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_3 стягнуто 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом установлено, що сторонами спірних кредитних договорів є: ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, оскільки договори укладені та підписані від імені останньої.

Відповідно до висновку криміналістичної експертизи з дослідження підписів від 12 червня 2015 року підписи від імені ОСОБА_3, розташовані в графах (підпис клієнта/ПІБ повністю)» перед записом «ОСОБА_3» в документі 8, 9 - заява від 22 жовтня 2013 року ПАТ «Дельта Банк», «Держатель (ПІБ, підпис)» в документі 10, 11, 12 - тарифи на обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки ПАТ «Дельта Банк», Умови надання кредитної картки ПАТ «Дельта Банк»; «(підпис клієнта/ПІБ повністю)» перед записом «ОСОБА_3» в документі 13 - дозвіл фізичної особи ПАТ «Дельта Банк», «підпис» в документі 14 - анкета позичальника ПАТ «Дельта Банк», «(підпис власника рахунку/підпис особи, яка відкриває рахунок на користь іншої особи)», «Зразок підпису власника рахунку» в документі 15 - заява про відкриття поточного рахунку ПАТ «Дельта Банк» виконані не ОСОБА_3, а іншою особою.

Проте апеляційний суд не врахував, якщо спірний договір, який за формою і змістом відповідає вимогам закону, але експертизою підтверджено, що одна зі сторін його не підписувала, суд має виходити з того, що такий договір є вчиненим. У цьому випадку п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» про невчинення договору, чи не укладення - не застосовується.

Зазначене є підставою для визнання договору недійсним за ст. ст. 203, 215 ЦК України як підписання договору особою, яка не має на це повноваження та відсутність волевиявлення власника, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину.

За положеннями чч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто відповідно до норми ст. 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року № 6-127цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Крім того, відповідно до положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка покладає на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Проте суд на вказані положення закону уваги не звернув та не врахував, що судово-почеркознавчу експертизу було проведено в рамках кримінальної справи, отже, з урахуванням вимог ст. ст. 143, 144 ЦПК України її висновок згідно зі ст. 64 ЦПК України є тільки письмовим доказом, який не визнається, у зв'язку з чим потребує перевірки, не роз'яснив ПАТ «Дельта Банк» права заявити клопотання про призначення експертизи.

Разом з тим апеляційний суд не врахував, що вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 5 жовтня 2015 року не набрав законної сили, а інших доказів, які б підтверджували непідписання позивачем кредитних договорів від 22 жовтня 2013 року та від 5 листопада 2013 року, матеріали справи не містять.

У силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України судові рішення не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Проте апеляційний суду порушення ст. ст. 212 -214, 303, 316 ЦПК Україниназазначені положення закону уваги не звернув,не встановив належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог,які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, доводів сторін не перевірив, не надав їм належної правової оцінки та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог який не підтверджений відповідними правовими висновками та ґрунтується на припущеннях.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик