Справа № 750/4185/14 Провадження № 22-ц/795/1135/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції - Логвіна О.К. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізи Г.П.,
суддів:Скрипки А.А., Шевченка В.М.,
при секретарі:Покладі Д.В.,
за участю:прокурора Рибалко Н.В., представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 червня 2014 року у справі за позовом прокурора м. Чернігова в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 червня 2014 року і постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Оскаржуваним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 червня 2014 року задоволено позов прокурора м. Чернігова в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 втрачений заробіток внаслідок каліцтва за період з 01.05.2013 року по 01.05.2014 року в сумі 22710 грн. 60 коп.; щомісячно по 1892 грн. 55 коп., починаючи з 01.05.2014 року і до відновлення працездатності. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 зводяться до того, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням принципів справедливості, неупередженості, норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_6 зазначає, що судом першої інстанції не обґрунтовано, чому розмір втраченого заробітку позивача обчислено виходячи з законодавчо встановленого розміру мінімальної зарплати станом на 01.01.2013 р., а не на дату спричинення позивачеві ушкоджень здоров'я, якою є 27.09.2012 р., та чому розмір втраченого позивачем заробітку стягнуто за період з 01.05.2013 р. по 01.05.2014 р., а не з дня втрати ним працездатності внаслідок нещасного випадку. Також вважає, що судом не наведено конкретного строку відшкодування стягнутої шкоди та не зазначено підстави для одноразового стягнення відшкодування шкоди.

В поданих письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_7 та прокурор просять апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора Рибалко Н.В., представника відповідача ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.05.2013 року у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який залишено без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 14.11.2013 року, встановлено, що 27.09.2012 року за участю автомобілів, яким керували ОСОБА_7 і ОСОБА_6, з вини останнього сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_7 завдано тяжкі тілесні ушкодження за ознакою стійкої втрати працездатності не менш як на одну третину (а.с. 22-25, 26-29).

З висновку судово-медичної експертизи від 25.03.2013 року № 34, проведеної в рамках зазначеного вище кримінального провадження вбачається, що у позивача мали місце тяжкі тілесні ушкодження, які могли утворитися 27.09.2012 року, за ознакою стійкої втрати працездатності не менш як на одну третину (а.с.44-55).

Станом на 27.09.2012 року позивач не працював, що підтверджується копією його трудової книжки (а.с.18-21).

Внаслідок заподіяних ушкоджень ОСОБА_7 була змінена група інвалідності з II з дитинства на 1-А групу інвалідності, що підтверджується Довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ №471255.

Відповідно до Довідки до акту огляду МСЕК серії АВ 0127502 на повторному огляді 30.12.13 року ОСОБА_7 повторно встановлена 1-А група інвалідності.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою стійкої втрати працездатності не менше як на одну третину, оскільки позивач на час ДТП тимчасово не працював, то розмір втраченого заробітку було розраховано виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, який на час отримання тяжких тілесних ушкоджень становив 5735 грн.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1195 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 1197 Цивільного Кодексу України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійноїпрацездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно ч. 1 ст. 1202 Цивільного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Судом встановлено, що на момент ДТП ОСОБА_7 не працював, мав інвалідність 2 групи з дитинства.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 34 від 13.04.2013 р. (а.с.44-55), з урахуванням попереднього стану здоров»я потерпілого (наявності захворювань, інвалідності 2 групи та встановлення після отриманої травми інвалідності 1-А групи), в результаті ДТП ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою стійкої втрати працездатності не менше як на одну третину. Тому саме висновок від 19.04.2013 р. є підставою для нарахування втраченого заробітку внаслідок каліцтва. Тому розмір втраченого заробітку судом розрахований із п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати станом на час встановлення йому стійкої втрати працездатності, а не на час ДТП, яка сталася 27.09.2012 р.

Відшкодування шкоди визначено судом щомісячними платежами, але з врахуванням того, що такі щомісячні платежі належало здійснювати з 01.05.2013 р., рішенням суду визначено розмір заборгованості по щомісячних платежах за минулий час - з 01.05.2013 р. по 01.05.2014 р., а починаючи з 01.05.2014 р. відшкодування шкоди стягнуто щомісячно.

Зважаючи на те, що втрата працездатності потерпіли є стійкою, але однозначно встановити, чи є незворотною втрата функцій ніг у ОСОБА_7 не видається можливим, судом правильно визначений період, на який призначається відшкодування втраченого заробітку - до відновлення працездатності.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6, як власника автомобіля НОМЕР_1, була застрахована у Приватному акціонерному товаристві „Українська страхова компанія „Княжа Вієнна Іншуранс Груп".

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Саме така правова позиція щодо застосування вказаних вище норм матеріального права викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, а відповідно до приписів статті 360-7 ЦПК України зазначена правова позиція Верховного Суду України є обов'язковою для застосування всіма судами України.

З приєднаної до матеріалів справи в засіданні апеляційного суду інформації ПрАТ „УСК „Княжа Вієнна Іншуранс Груп" вбачається, що ОСОБА_7 було проведено відшкодування за ремонт пошкодженого транспортного засобу „ЗАЗ 968 МБ" у розмірі 3000 грн. та відшкодовано шкоду, пов'язану з лікуванням потерпілого ОСОБА_7 в розмірі 11 458,98 грн., витрати на придбання лікарських засобів на суми: 6 948,29 грн., 1728,15 грн., 2734, 69 грн., 4168, 35 грн. У відшкодуванні шкоди, пов'язаної зі стійкою втратою працездатності ОСОБА_7 було відмовлено.

Таким чином, розрахований судом першої інстанції розмір заподіяної ОСОБА_7 шкоди у вигляді втраченого заробітку внаслідок каліцтва, зменшенню не підлягає, оскільки його відшкодування страховою компанією не проводилося.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильний висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення позову, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: