справа № 563/101/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року м. Корець

Корецький районний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Загородько Н.А.

при секретарі Туровичу М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця відділу ДВС Корецького районного управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобовязань, -

встановив:

Державний виконавець відділу ДВС Корецького районного управління юстиції ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у виїзді за межі України ОСОБА_2, яка ухиляється від виконання зобов"язань в частині сплати боргу в сумі 38788,60 гривень відповідно до виконавчого провадження.

В судове засідання представник відділу ДВС не з"явився, але подав суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі, подання підтримує.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні подання.

З матеріалів справи вбачається, що у відділі ДВС Корецького РУЮ перебуває зведене виконавче провадження № 50011594 з примусового виконання виконавчого листа Рівненського окружного адміністративного суду № 817/3811/14 від 03.02.2015, № 817/2397/15 від 10.09.2015 року, наказу Господарського суду Рівненської області № 918/1493/14 від 20.11.2014 року. Вказаними виконавчими документами боржником визначено ОСОБА_2.

Загальна сума заборгованості з урахуванням витрат на проведення виконавчих дій та виконавчого збору станом на 01.02.2016 року становить 38788, 60 грн..

03 лютого 2016 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Корецького РУЮ звернувся із поданням, в якому просив тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року (далі Закон) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Стаття 6 Закону передбачає декілька видів обмеження виїзду громадян України за кордон, зокрема: громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорту та тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у певних випадках, що визначені в цій статті.

За змістом п.5 ч.1 та ч.2 ст.6 Закону, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

Отже, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Згідно з положеннями статей 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

З урахуванням вимог ст. 377-1 ЦПК України, п. 5 ч. 1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», п. 18 ч. 3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» саме державний виконавець зобов'язаний довести навмисне або інше свідоме невиконання боржником рішення суду.

Належних та допустимих доказів того, що боржник має намір ухилятись або ухиляється від виконання судового рішення, державним виконавцем не надано. Зокрема, у справі відсутні дані, що боржник, має реальний намір виїзду за кордон та причини такого виїзду полягають в ухиленні від виконання вказаних зобов'язань. Також не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник за час виконання рішення виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості, або боржник безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні подання.

Керуючись ст.377-1 ЦПК України, ст.5 Закону України Про виконавче провадження, ст.. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», суд -

ухвалив:

В задоволенні поданні державного виконавця відділу ДВС Корецького районного управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобовязань ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя

Постановою державного виконавця від 01 вересня 2015 року було відкрито виконавче провадження та встановлено строк для добровільного виконання сім днів, як передбачає ст.24 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що копію постанови про відкриття виконавчого провадження боржник отримав 19 жовтня 2015 року.

Суд обмежився лише посиланням на те, що ОСОБА_2 маючи можливість погасити заборгованість за кредитним договором в силу наявності у неї доходу, отриманого у 2014 році від підприємницької діяльності, не виконав рішення суду у добровільному порядку. При цьому залишив поза увагою, що у разі не виконання судового рішення у добровільному порядку, державний виконавець вживає всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії, спрямовані на його примусове виконання.