АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Лопатюк Н.Г.
№22-ц/796/3117/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №759/7911/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Чобіток А.О.,

- Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Сливка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визначення порядку користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А

У травні 2015 року ОСОБА_2 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до відповідачів про визначення порядку користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

У мотивування вимог посилалася на те, що вона мала чоловіка, з яким проживала однією сім'єю в його квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації.

Зареєстрована була тимчасово у центрі обліку бездомних громадян за адресою: АДРЕСА_2 (за цією адресою зареєстрована і по цей день).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в них з ОСОБА_9 народилася дочка ОСОБА_10.

12.09.2010 року в ОСОБА_9 стався сильний біль в шлунку та його було госпіталізовано до Київської міської клінічної лікарні №6, де ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер.

Дитину зареєструвати у встановленому законом порядку не встигли у зв'язку з хворобою новонародженої.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 червня 2011 року, залишеним без змін апеляційною інстанцією, визнано за малолітньою ОСОБА_3 право користуватися жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

З того часу і до тепер дитина ніде не зареєстрована, у зв'язку з чим фактично позбавлена отримання медичної допомоги та інших встановлених законом гарантій, реалізація яких потребує реєстрації.

Вона звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про визнання недійсними розпорядження органу приватизації Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації №363 від 08.04.2011 року та виданого на його підставі свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, від 8.04.2011 року. Рішенням суду позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Окрім того, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.06.2014 року її позов про визнання права користування житловим приміщенням та вселення до квартири задоволено частково, вселено її разом з малолітньою дочкою ОСОБА_10 до квартири АДРЕСА_1.

Іншого житла у неї та її малолітньої дочки для проживання немає, вони постійно проживають в притулках.

Єдиним можливим способом вирішення ситуації, що склалася, є визначення порядку користування квартирою. Спірна квартира має три кімнати жилою площею 47,6 кв.м, загальна площа квартири 67.8 кв.м. З цих трьох кімнат дві кімнати є ізольованими (12.9 кв.м та 16.8 кв.м) та одна прохідна (17.9 кв.м). Існує технічна можливість зробити прохідну кімнату також ізольованою.

У квартирі проживають інші члени сім'ї двома сім'ями, у зв'язку з чим вважає за необхідне виділити їй найменшу кімнату (12.9 кв.м) для користування та проживання з малолітньою донькою ОСОБА_3 і залишити у загальному користуванні усі підсобні приміщені, що не порушить житлових прав та інтересів відповідачів.

З урахуванням наведеного просила суд визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, а саме: найменшу кімнату площею 12.9 кв.м, виділити у її та її малолітньої доньки ОСОБА_3 користування та проживання, найбільшу кімнату (17.9 кв.м.) виділити в користування ОСОБА_4 та її доньці ОСОБА_5, оскільки та має малолітню дитину, кімнату площею 16.8 кв.м. передати у користування ОСОБА_6, ОСОБА_8 та їх сину ОСОБА_7, підсобні приміщення залишити у загальному користуванні; зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5 не порушувати, визначений порядок користування житловим приміщенням та не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визначення порядку користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 в інтересах малолітної дитини ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог (а.с.105).

Зазначає, що під час ухвалення рішення не було взято до уваги рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 червня 2014 року в справі про визнання права користування жилим приміщенням та вселення.

Посилається, що нею неодноразово були здійснені спроби зайти разом з дитиною до спірної квартири, однак ОСОБА_4 та її донька ОСОБА_5 всіляко перешкоджали цьому.

Її прохання визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом виділення у користування найменшої кімнати площею 12.9 кв.м ґрунтувалося на тому, що ця кімната у спірній квартирі є найменшою.

Окрім того, з урахуванням віку дитини ОСОБА_3, якій на день розгляду справи виповнилося тільки 5 років, з урахуванням рішення Святошинського райсуду м. Києва від 9.06.2011 року, яким за малолітньою ОСОБА_3 визнано право користування спірною квартирою, таке право на користування може бути реалізованим за умови вселення дитини лише разом з матір'ю ОСОБА_2.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до відповідачів та просила захистити своє право на житло в спірній квартирі шляхом визначення в користування дитині разом з нею, оскільки дитина малолітня, кімнату площею 12,9 кв. м та зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди в користуванні цією кімнатою.

Кімнату площею 17,9 кв.м виділити у користування ОСОБА_4 та її доньці ОСОБА_5,а кімнату площею 16,8 кв.м передати у користування ОСОБА_6,ОСОБА_8 та їх сину ОСОБА_7, враховуючи, що вони дві різні сім'ї.

Місця загального користування залишити у спільному користуванні.

Позов просила задовольнити з підстав, передбачених ст. 156 ЖК України.

Відмовляючи в задоволені вимог ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дитини, суд першої інстанції підставно виходив з того, що такі вимоги не ґрунтуються на законі.

Судом першої інстанції встановлено, що спірна квартира жилою площею 47,6 кв. метри не приватизована, складається з трьох кімнат площею 12,9 кв.м; 17,9 кв.м та 16,8 кв.м.

Кімната площею 12,9 кв.м ізольова, кімнати площею 17, кв.м та 16,8 кв. м суміжні.

З наведеного вбачається, що квартира не перебуває у власності сторін, а користуються сторони квартирою на підставі договору найму жилого приміщення.

У своїй позовній заяві позивач просить визначити порядок користування квартирою.

Проте у зазначений спосіб, захисту підлягає лише порушене право співвласника квартири відповідно до вимог ст. 358 ЦК України.

Позивач не заявляла позов про зміну договору найму жилого приміщення та укладення окремого договору найму, як те передбачено ст. 104 ЖК України.

Відповідно судом не був залучений до участі в справі третьою особою житловий орган, з яким укладено договір найму на спірну квартиру.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Саме в межах заявлених вимог і визначеного позивачем способу захисту свого права, суд першої інстанції розглянув позов.

Крім того, суд першої інстанції зазначив у своєму рішенні, що право користування жилим приміщенням у спірній квартирі мають відповідачі та неповнолітня ОСОБА_3, за якою визнано право користування жилим приміщення рішенням суду, тобто сім осіб.

Частка жилої площі, яка припадає на ОСОБА_3, становить лише 6,8 кв.м, тоді як позивач просить виділити в користування кімнату площею 12,9 кв.м, що не відповідає частці неповнолітньої дитини в житлі.

Крім того, судом встановлено, що згідно акта державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві від 31 січня 2015 року в добровільному порядку відбулося вселення ОСОБА_2 з малолітньою дитиною в спірну квартиру з передачею ключів від вхідних дверей квартири (а.с.27).

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку і підставно дійшов висновку про відмову в задоволені вимог про визначення порядку користування житлом і усуненням перешкод у користуванні кімнатою площею 12,9 кв.м.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді